УХВАЛА

21 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 160/1802/20
адміністративне провадження № К/990/5311/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача:          Бевзенка В.М.,
суддів:                    Стародуба О.П., Чиркіна С.М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі № 160/1802/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
У 2020 році ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), у якому просив:
-  визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 91 % до 86 % сум грошового забезпечення та неврахування при здійсненні перерахунків пенсії починаючи з 01.01.2008 надбавки за вислугу років 40 %, надбавки за таємність у розмірі 10 %, надбавки за кваліфікацію 5%, надбавки 100 %, надбавки за безперервний стаж 90 %, премії 33,3 %;
-  зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії починаючи з 01.01.2008 з урахуванням;
-  визнати протиправними дії відповідача, які полягають у зменшенні розміру пенсії за рахунок виплати з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 50 % суми підвищення пенсії та з 01.01.2019 по 31.12. 2019 - 75 % суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.01.2018 року;
-  визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення з 01.01.2008 по цей час додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю ліквідатору 2 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 170,82 грн замість 30 % мінімальної пенсії за віком;
-  зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачеві пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) в сумі 1907313,53 грн починаючи з січня 2004 року по 31.12.2019 з урахуванням надбавки за вислугу років в 40 %, надбавки за таємність в розмірі 10 %, надбавки за кваліфікацію 5 %, надбавки 100 %, надбавки за безперервний стаж 90 %, премії 33,3 % та виходячи з 91 % від сум грошового забезпечення, з урахуванням розміру додаткової пенсії на рівні 30 % мінімальної пенсії за віком, з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01.01.2018;
-  зобов`язати здійснити та здійснювати у подальшому виплату підвищеного щомісячного забезпечення у повному обсязі без обмежень граничного розміру пенсії.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі ухвалив розглянути та розглянув її за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 позов задоволено частково, внаслідок чого:
-  визнано протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивачеві з 91 % до 86 % сум грошового забезпечення;
-  зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної позивачеві пенсії з 01.01.2008, виходячи з основного розміру пенсії 91 % грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат;
-  зобов`язано відповідача перерахувати та виплачувати позивачеві пенсію з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, з 05.03.2019;
-  зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві додаткову пенсію у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, відповідно до частиною першою статті 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за періоди: з 12.01.2005 по 31.12.2007; з 22.05.2008 по 22.07.2011; з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням виплачених сум.
-  в іншій частині заявлених вимог відмолено.
Не погоджуючись із рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 та постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020, відповідач оскаржив їх у касаційному порядку.
Як на підставу касаційного оскарження, відповідач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та вказує, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме положень статті 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо нарахування та виплати додаткової пенсії особам, віднесеним до категорій 2, 3, 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за період з 2004 по 2019 роки у розмірі 30 % мінімальної пенсії, тобто з дати призначення 17.01.2004 по грудень 2019 року, без застосування змін у законодавстві, які звужували соціальні гарантії позивача, які він мав на момент призначення пенсії.
Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Вирішуючи питання про відкриття провадження, Верховний Суд, зазначає наступне.
Доведення обставин, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
КАС України, передбачає умови, за наявності яких справи розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження можуть переглядатися у касаційному порядку.
Такими умовами можуть бути обставини, які виділяють вимоги скаржника якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загальних випадків.
Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
У касаційній скарзі скаржник не навів обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
До того ж, Суд надавши належну оцінку матеріалам касаційної скарги, дійшов висновку, що скаржник посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, не вказав:
1) які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування вказаного вище висновку;
2) за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права.
Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Крім того оцінюючи доводи скаржника, Суд не установив, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, вирішення якої, шляхом формулювання позиції Верховним Судом може мати фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і така необхідність належним чином не обґрунтована у касаційній скарзі позивачем.
Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.09.2020 у справі № 160/1802/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Бевзенко
Судді                                                                                                              О.П. Стародуб
                                                                                                              С.М. Чиркін