ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2022 року
м. Харків
справа № 635/8304/20
провадження №22-ц/818/1585/22 
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
сторони справи: 
позивач – ФОП ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2021 року, постановлене у складі судді Савченка Д.М. , -
установив:
У вересні 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13916,81 грн, вирішити питанн щодо судових витрат.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 25.09.2020 о 19 год. 55 хв. в м.Харкові по вул. Лесі Сердюка, б.43-а, сталося ДТП за участю транспортного засобу Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Постановою Київського районного суду м. Харкова від 31.10.2019 винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2 . На час ДТП між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 договір добровільного страхування наземного транспорту №7436455-02-21-01 від 12.06.2019, предметом якого були майнові інтереси страхувальника пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідно цивільна-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПАТ « Харківська муніципальна страхова компанія». Потерпілому ОСОБА_3 , у відповідності до умов договору, ПрАТ «СК ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 92261,84 грн. Разом с тим, страховиком винуватця ДТП ЄмельяноваЮ.В.- ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» здійснено ПрАТ «СК ВУСО» виплату страхового відшкодування з врахуванням фізичного зносу деталей в розмірі 78345,03 грн. Враховуючи недостатність страхової виплати, винуватець ДТП для повного відшкодування заподіяної ним шкоди зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 13916,81 грн. 07.09.2020 між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07.09.2020, за яким первісний кредитор відступив на користь ФОП ОСОБА_1 право грошової вимоги за договором №7436455-02/21-01 від 12.06.2019. Отже право вимоги до відповідача в розмірі 13 916, 81 грн. перешло до ФОП ОСОБА_1 06.10.2020 відповідачу направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, але останнім проігноровано вимогу, узв`язку з чим позивач звернувся до суду. Позивач також зазначає, що між ним та Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» укладено договір від 08.09.2020 №07, у зв`язку з чим позивач поніс також витрати на правову допомогу в розмірі 11863,80 грн., та просить стягнути їх з відповідача.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивано тим що, на час ДТП, яке сталося за участю транспортного засобу Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність належного АТ « Східно-Український банк «ГРАНТ» автомобіля Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», ліміт відповідальності встановлено у розмірі 100 000 грн. Оскільки розмір завданої в результаті ДТП шкоди автомобілю позивача дорівнює 92261,84 грн., і повністю покривається лімітом страхового відшкодування, передбаченого полісом АМ № 6575428, який складає 100000 грн., суд вважав необґрунтованими позовні вимоги, заявлені позивачем до ОСОБА_2 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим що, судове рішення ухвалено з неправильним застосування судом норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування скарги зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, визначивши ліміт страхового відшкодування, передбаченого полісом АМ № 6575428, та за яким вже розраховано суму регламентної виплати та здійснено виплату, на виконання договору страхування. Зазначає, що відповідно до ст..22. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія зобов`язана відшкодувати не просто вартість відновлювального ремонту, а відшкодувати витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тобто матеріальний збиток, завданий власнику колісного транспортного засобу в результаті його пошкодження під час ДТП. Апелянт зазначає, що страховик винуватця ПрАТ « ХМСК» у виплаті страхового відшкодування обмежений сумою страхової виплати на відновлення з урахуванням зносу, а не сумою відповідальності. Зауважує, що суд неправильно застосував норми ст.. 1194 ЦК України, оскільки в даному випадку різницею між фактичним розміром шкоди - 92 261, 84 грн. та страховою виплатою - 78 345, 03 грн. з урахуванням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди за обов`язковим страхуванням є саме врахування зносу в розмірі 13916, 81 грн. Так, судом першої інстанції не врахована судова практика Верховного Суду, саме висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц, від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18, від 22.04.2021 у справі № 759/7787/18.
Не погодившись з доводами апеляційної скарги, ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на висновки Великої палати Верховного суду від 04.07.2018 у справі № 755/8006/15-ц, зазначає що вимога позивача до завдавача шкоди не є регресною, отже правовідносини що виникли між сторонами по справі, у зв`язку з виплатою позивача на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації – переході до позивача права вимоги потерпілої особи у делікатному зобов`язанні. Щодо особи, зобов`язаної відшкодувати шкоду, та розміру шкоди, вказує на те, що Велика Палата Верховного Суду неоднарозово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування та сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином зазначає, що непред`явлення позову до страховика , який має відшкодувати шкоду, є підставою для відмові у позові до особи, яка завдала шкоди.
Не погодившись з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, зазначивши, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована відповідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані збитки, відповідно до положень ЗаконУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договором обов`язкового страхування є ПрАТ « ХМСК». Так, згідно розрахунків –фактури ФОП ОСОБА_5 від 17.10.2019 вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 92 261, 84 грн. Так, відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/52092, відновлюваний ремонт це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КЗТ чи його складників та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу розраховується за відповідною формулою.Пунктом 8.2. Методики встановлено умови коли потрібно проводити розрахунок відновлюваного ремонту КЗТ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу. Крім того, відповідно до Методики застосування такого коефіцієнтум є обов`язковим. Страховик за полісом обов`язкового страхування відповідає за шкоду завдану його страхувальником з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який повинен відшкодувати винуватець. Оскліки ПрАТ « ХМСК» здійснило відшкодування збитків позивачу саме в межах суми страхової виплати на відновлення з урахуванням зносу, а не в межах ліміту відповідальності, отже з ОСОБА_2 підлягає стягненню саме різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 13 916, 81 грн.
05.01.2022 ОСОБА_6 надіслано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому він підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, посилаючись на аналогічні доводи, які зазначені в відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
12.01.2022 ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 надала заперечення на відповідь на апеляційну скаргу, в якій залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, в заперечення на відповідь на відзив, зазначила, що уважає висновки суду першої інстанції законними та правомірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права. Крім того вказала, на те, що позивач просить в числі заявлених вимог стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 11 863, 8 грн. При цьому договір про надання правової допомоги укладений між позивачем та особою, яка представляє його інтереси не містить склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. За змістом додаткової угоди до зазначеного договру визначені розмір вартості та перелік послуг, проте в жодне судове засідання представник позивача не прибув, безпосередньої участі не приймав. Крім того зазначена вартість послуг не є співмірною з визначеною роботою та завищеною. Так, враховуючи, ціну позову ( 13 916, 81 грн), складність справи та обсяг робіт виконаний представником позивача сума в 11 863, 8 грн. є завищеною та неспірмірною. Також позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за отриману правничу допомогу на виконання укладеного договору. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до п.п. 1,4 ч.1, ч.2 статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.06.2019 між ОСОБА_3 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. Предметом договору є майнові інтереси ОСОБА_3 , пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 . Страхова сума за договором 501535 грн.( надалі Договір добровільного страхування ( а.с. 5-9)).
Як вбачається із змісту копії постанови Київського районного суду м.Харкова від 31.10.2019, 25.09.2019 о 19 год. 55 хв. в м. Харкові водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Леся Сердюка, б.43а, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Toyota Rav 4, д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_7 , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортний засіб Toyota Rav 4, д.н.з. НОМЕР_3 , допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , при ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_2 визнано винним у вчинені ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ( а.с. 13).
На момент ДТП цивільна правова відповідальність ОСОБА_2 на автомобіль Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована в ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», що підтверджується копією договору № 443/18 від 20.12.2018 та полісом №АМ/6575428 ( надалі Поліс( а.с. 74)).
Автомобіль Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , належить АТ «Східно-Український банк «Грант» та використовується ОСОБА_2 як службовий, про що зазначається в довідці банку від 11.01.2021 №59/19-1 ( а.с. 75).
Відповідно до відповіді АТ « Східно-Український банк «ГРАНТ» № 223/05-1 від 25.01.2021 на момент вчинення ДТП 25.09.2020 о 20 годині працівник банку ОСОБА_2 посадових обов`язків не виконував, керуючи автомобілем Skoda Superb, д.н.з. НОМЕР_1 , використовував його для здійснення поїздки в особистих цілях ( а.с. 104).
Відповідно до копії рахунку – фактури № 0000004093 ФЛП ОСОБА_5 від 17.10.2019 на суму 88071. 84 грн., та копії рахунку – фактури № 0000004129 ФЛП ОСОБА_5 від 09.11.2019 на суму 4190 грн., вартість відновлюваного ремонту автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням робіт, запчастин, матеріалів покраски- складає 92 261, 84 грн. ( а.с. 20-21).
Згідно копії страхового акту №13083-02 від 24.10.2019 до Договору добровільного страхування, доповненню №1 до страхового акту, загальна сума страхового відшкодування ОСОБА_3 внаслідок ДТП становить 92 261,87 грн. ( а.с. 23-24).
Відповідно до копії платіжного доручення № 28412 від 24.10.2019 на суму 88071,84 грн. та копії платіжного доручення № 30286 від 13.11.2019 на суму 4190 грн., ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало кошти ФЛП ОСОБА_5 в рахунок ремонту транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 в загальному розмірі 92 261,87 грн. ( а.с. 25).
Відповідно копії листа ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» від 11.05.2020 вих. № 259, ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодовано збитки з урахуванням фізичного зносу деталей, оскільки в протоколі ТЗ вказано пробіг автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 175 326 км., що найменше вдвічі перевищує його середньомісячний пробіг та відповідно, є підставою для нарахування фізичного зносу на заміняємі запасні частини (а.с. 78).
Сторонами по справі не заперечується, що ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» з врахуванням коефіцієнту зносу деталей в розмірі 78 345, 03 грн. 
Відповідно до копії договору №07/09/2020 від 07.09.2020, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Загальний розмір заборгованості боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору складає 1 267 162,26 грн.( а.с. 26-28).
Відповідно до пункту 3.1.3 цього договору права вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів в розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їхніх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третіми особами (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань).
В додатку № 1 до договору № 07/09/2020 про відступлення права вимоги від 07.09.2020 міститься, зокрема, договір страхування боржника ОСОБА_2 на суму боргу в розмірі 13916,81 грн (а.с.29-30).
Згідно копії акту ( вимоги) про відшкодування збитків в порядку регресу ФОП ОСОБА_1 повідомило ОСОБА_2 про необхідність не пізніше 10 календарних днів, з моменту отримання акту ( вимоги) сплатити суму відшкодування на вказані реквізити суму в розмірі 13 916, 81 грн. ( а.с. 33).
Згідно додаткової угоди №2 від 26.10.2020 укладеної між Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» та ФОП « ОСОБА_1 » , останьому надано правову допомогу є у правовому спорі з ОСОБА_2 . Вартість робіт складає 11863,80 грн. ( а.с. 37).
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.
Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Таким чином регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з  вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.
Позивач звертаючись з позовом про стягнення виплаченого страхового відшкодування посилався на перехід до нього права вимоги до винної особи у зв`язку із виплатою потерпілому ( застрахованій особі за договром добровільного страхування) страхового відшкодування. Водночас, судом не визначено характер спірних правовідносин, не розмежовано поняття «регрес» та «суброгація», що призвело до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право;2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін;3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).
Таким чином, суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.
Враховуючи викладене, керуючись загальним принципом «jura novit curia» («суд знає закони») судова колегія вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією та регулюються нормами ст. 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування».
Таким чином ПрАТ « СК « ВУСО» перейшло право вимоги до винної особи ОСОБА_2 на відшкодування завданої ОСОБА_3 шкоди у розмірі 92 261,87 грн в порядку суброгації. 
Разом з тим, як правильно встановлено судом та підтверджується матеріалми справи цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія». 
Тому, керуючись вимогами с. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ « СК « ВУСО» пред`явила вимогу про відшкодуваня шкоди завданої дорожньо – транспортною пригодою до страховика винної особи, проте отримала страхове відшкодування у розмірі 78 345, 03 грн, що на 13916,81 грн ніж розмір завданої потерпідій особі шкоди. 
07.09.2020 року ПрАТ « СК « ВУСО» відступило право вимоги за договором добровільного страхування у межах боргу у розмірі 13916,81 грн. на користь позивача. 
Вирішуючи спір, суд не врахував особливості відшкодування шкоди, встановлені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Зокрема, згідно зі ст.29 цього Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з обов`язковим урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до Методики товарознавчої екпертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) згідно п.п.2.4, 8.3 якої вартість збитку, яка завдана колісному транспортному засобу і яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коєфіцієнта фізичного зносу автомобіля.
Тобто, даний Закон встановлює законодавчі обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розмір страхової виплати визначається з обов`язковим урахуванням зносу автомобіля, що у свою чергу згідно ст.1194 ЦК України покладає на винуватця ДТП обов`язок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, у разі її недостатності.
До таких висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах: № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року; № 227/2996/16-ц від 11.12.2019 року; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року; № 522/1597/15-ц від 31.10.2019 року; № 753/4696/16-ц від 30.10.2019 року; № 489/1356/16-ц від 17.10.2019 року; № 369/6204/16-ц від 15.10.2019 року; № 165/766/15-ц від 02.10.2019 року; № 235/4338/16-ц від 02.10.2019 року; № 465/1055/15-ц від 04.09.2019 року; № 362/5422/15-ц від 20.06.2019 року; № 761/14285/16-ц від 22.04.2019 року; № 753/286/16 від 11.04.2019 року; № 591/3152/16-ц від 25.03.2019 року; № 645/3746/16-ц від 07.02.2019 року; № 750/6218/16-ц від 23.01.2019 року; № 676/518/17 від 22.01.2019 року.
Суд першої інстанції відмовляючи у позові з огляду на те, що виплачене позивачем страхове відшкодування власнику автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_2 не перевищує ліміту відповідальності страховика ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», у якого відповідач застрахував свою відповідальність, суд першої інстанції помилково ототожнив ліміт відповідальності страховика 100000 грн. із розміром страхової виплати, яка визначається у розмірі і порядку встановленому законом (п.1 ст.22 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») і не може її перевищувати.
В даному випадку ліміт відповідальності є законодавчо визначеним і стосується випадків, коли визначений у встановленому цим законом порядку розмір шкоди з урахуванням зносу, перевищує ліміт. Наприклад якщо вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу буде перевищувати ліміт, то згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик несе відповідальність виключно в межах ліміту. А у випадку, якщо вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу не перевищує ліміту, однак не покриває фактичних збитків внаслідок ДТП, страховик за обов`язковим страхуванням несе відповідальність виключно у межах встановленого розміру шкоди, а не у межах ліміту, як помилково вважав суд першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач не довів наявність законних підстав для зменшення обсягу відповідальності страховика цивільної відповідальності відповідача ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» перед позивачем. При цьому суд виходив з того, що, оскільки розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування потерпілому у ДТП особі не перевищує ліміту відповідальності страховика, зазначеного у страховому полісі відповідача, то позивач повинен довести, що у страховика ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія», у якого відповідач застрахував свою відповідальність, не виник обов`язок по відшкодуванню усієї заявленої до стягнення суми або її частини.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст.263-264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.
Оскільки ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» обгрунтовано виплатила позивачу страхове відшкодування з урахуванням зносу у розмірі 78 345, 03 грн, решту має відшкодовувати винуватець ДТП, яким є ОСОБА_2 .
Проте, суд зазначених вище положень закону не врахував та дійшов до необгрунованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
З огляду на вищезазначене судова колегія відхиляє доводи представника відповідача про те, що за завдану відповідачем шкоду має нести відповідальність його страховик у межах ліміту відповідальності, як необгрунтовані та суперечать закону. 
Посилання представника відповідача у відзиві на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц як на відсутність підстав для покладення на нього відповідальності за завдану шкоду, яку має нести його страховик, не є релевантними.
Так, у вказаній справі мають місце інші фактичні обставини, зокрема страхова компанія після виплати потерпілій особі страхового відшкодування за договором добровільного страхування не зверталася до страховика винуватця ДТП, а відразу звернулася безпосередньо до винуватця, що є невірним і суперечить меті обов`язкового страхування.
В дійсній справі встановлені інші обставини, а саме позивач після сплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування, звернувся до страховика відповідача та отримав передбачене законом відшкодування і лише після цього звернувся до винуватця ДТП ОСОБА_2 для стягнення відшкодування у невідшкодованій частині, що відповідає вимогам закону. 
Крім того у наведеній постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблені наступний правовий висновок: відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п.п.71-72).
Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзивах, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Решта доводів відзиву представника відповідача, в частині вимог позивача про відшкодування збитків в порядку регресу, зводяться до власносго тлумачення ним норм закону та обгрунтування відсутності підстав для покладення на нього відповідальності за завдану шкоду, які не спростовують наведених вище висновків суду.
З огляду на вищевикладене, судова колегія уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 .
Що стосується вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно додаткової угоди № 2 від 26.10.2020 року, укладеної між Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» та ФОП « ОСОБА_1 » , останьому надано правову допомогу є у правовому спорі з ОСОБА_2 . Вартість робіт складає 11863,80 грн.
26 жовтня 2020 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08 вересня 2020 року, за яким сторони погодили, що вивчення матеріалів страхової (регресної справи), формування правової позиції становить 2 636, 40 грн, кількість витраченого часу 3 години; підготовка та відправка запитів до поліції та суду про отримання адміністративних матеріалів щодо дорожньо-транспортної пригоди (довідка про дорожньо-транспортну пригоду, постанова про адмінстративне правопорушення) – 878, 80 грн, кількість витраченого часу 1 години; підготовка позовної заяви - 1757,60 грн, кількість витраченого часу 2 години; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подачі позову -1757,60 грн, кількість витраченого часу 2 години; підготовка заяви, клопотання до Харківського районного суду Харковської області - 439,40 грн, кількість витраченого часу 0,5 години; представництво інтересів позивача у Харківському районному суді Харковської області стосовно позову - 4394,00 грн, кількість витраченого часу 2 години, а всього 11 863, 80 грн (а.с.37).
Матеріали справи містять ордер, серія КС № 599947, від 08 вересня 2020 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, серія КС № 6070/10, від 18 травня 2017 року (а.с.38-39).
Відповідно до копії квитанції № 8116-7РТТ-201Р-2КТ8 від 02 березня 2021 року від фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Адвокатському об`єднанню «Адвокатус» сплачено за надання правничої допомоги 11863, 81 грн (а.с.112).
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Суд також враховує положення частини шостої статті 137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представник відповідача у запереченнях на відповідь на апеляційну скаргу зазначає, що за змістом додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги позивача, визначено розмір вартості та перелік послуг, проте в жодне судове засідання представник позивача не прибув, безпосередньої участі не приймав. Крім того зазначена вартість послуг не є співмірною з визначеною роботою та завищеною. Так, враховуючи, що ціна позову складає 13 916, 81 грн., складність справи та обсяг робіт виконаний представником позивача сума в 11 863, 8 грн. є завищеною та неспірмірною. Також позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за отриману правничу допомогу на виконання укладеного договору.
Сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Адвокатському об`єднанню «Адвокатус» в розмірі 11863, 81 грн., підтверджено копією квитанції № 8116-7РТТ-201Р-2КТ8 від 02 березня 2021 року ( а.с. 112).
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає вказаний розмір витрат на надання правничої допомоги занадто завищеним, оскільки ціна позову за вищезазначеним позом складає 13 916, 81 грн, враховуючи це та велику кількість практики Верховного Суду з правове обґрунтування заявлених позовних вимог, суд уважає, що справа є невеликої складності. Разом с тим, представник позивача дійсно не був присутній в судових засіданнях в суді першої інстанції, отже представництво інтересів позивача у Харківському районному суді Харковської області стосовно позову в кількості 2 год. не є обґрунтованим. 
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що є достатнім та справедливим визначити, що стягненню з ОСОБА_2  на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції, в розмірі 5 000 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки апеляційну скаргу задоволено, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 840, 80 грн та за подачу апеляційної скарги в розмірі 1261,50 грн, а всього 2102, 30 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовну заяву фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 ,) 13 916, 81 грн. в рахунок відшкодування збитків.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 ) 5 000 (п`ять тисяч) грн витрат на правничу допомогу та 2102 ( дві тисячі сто дві) грн 30 ( тридцять) копійок судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.
Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук