ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/8462/21                                                                                    Суддя першої інстанції: Житняк Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 лютого 2022 року                                                                                 м. Київ
          
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          судді-доповідача                       - Горяйнова А.М.,
          суддів                                            - Файдюка В.В. та Чаку Є.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:
-          визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із розрахунку 11 років;
-          зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із розрахунку 11 років у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року вказаний адміністративний позов задоволено.
Також зазначеним рішенням суду стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що проводить виплату грошового забезпечення військовослужбовцям виключно на підставі наказів Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач проходив військову службу. Військова частина НОМЕР_1 наголошує на тому, що в наказі про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 відсутні вказівки про необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Також скаржник вказує на відсутність підстав для стягнення судового збору на користь ОСОБА_1 , адже він звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій і не поніс витрат у зв`язку з розглядом справи в суді. 
Відзив на апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 від інших учасників справи не надходив, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року – без змін, виходячи із такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді командира танка 3 танкової роти Військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від   30 червня 2021 року № 09-рс позивача було звільнено з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту, а наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від   30 червня 2021 року № 111 – виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів грошового забезпечення з 01 липня 2021 року. 
При звільненні з військової служби позивачу не було виплачено одноразову грошову допомогу у разі звільнення в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із розрахунку 11 років. 
Не погоджуючись із такими діями посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав. 
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що Військова частина НОМЕР_2 перебуває на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 , яка є розпорядником коштів.
Суд першої інстанції встановив, що у позивача наявна календарна вислуга років 11 років 09 місяців 04 дні, що дає йому право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 2 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від   07 червня 2018 року № 260 (далі – Порядок). 
Під час розгляду і вирішення спору, що виник між сторонами цієї справи, суд першої інстанції врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від   11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від   24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17 та від   21 квітня 2021 року у справі № 380/2427/20.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, Військова частина НОМЕР_1 підтвердила, що вона здійснює фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_2 . 
Також в апеляційній скарзі наголошено на тому, що Військова частина НОМЕР_1 не заперечує наявність у позивача права на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із розрахунку 11 років у зв`язку зі звільненням з військової служби в запас.
Вимоги апеляційної скарги про скасування рішення суду від 04 жовтня 2021 року ґрунтуються на тому, що Військова частина НОМЕР_1 відповідно до Правил організації фінансового забезпечення військових частини, установ, організацій Збройних Сил України та Державної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280, здійснює виплату грошового забезпечення, заробітної плати та інших виплат особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). 
Одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачується після виникнення права на їх одержання (видання відповідного наказу про виплату). 
В цілому погоджуючись із доводами скаржника в частині особливостей взаємодії Військової частини НОМЕР_1 із зарахованими на її фінансове забезпечення військовими частинами – розпорядниками коштів третьої рівня, колегія суддів наголошує на тому, що Правила організації фінансового забезпечення військових частини, установ, організацій Збройних Сил України та Державної служби транспорту, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280, визначають загальний механізм фінансового забезпечення військових частин. 
Ці Правила спрямовані на регулювання правовідносин між розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оборони України в умовах відсутності спору щодо права на виплату грошового забезпечення між військовослужбовцем та розпорядником коштів третьої рівня.  
Натомість положення п. 4.3 Правил організації фінансового забезпечення військових частини, установ, організацій Збройних Сил України та Державної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280, не можуть бути перешкодою для зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за кожний повний рік служби із розрахунку 11 років у зв`язку зі звільненням з військової служби.
У спірних правовідносинах саме рішення суду, що набрало законної сили, буде тим документом, який підтверджує виникнення у позивача права на одержання зазначеної одноразової грошової допомоги.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що відсутність в наказі командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30 червня 2021 року № 111 вказівки на необхідність виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні не може бути підставою скасування рішення суду від 04 жовтня 2021 року та для відмови в задоволенні позовних вимог. 
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що позивач є учасником бойових дій і не поніс витрат на сплату судового збору. 
Положеннями п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» дійсно передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України – у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
За правилами п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. 
Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».
Відповідно до п. 2 вказаного Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Зазначені норми у своїй сукупності вказують на те, що Військовій частині НОМЕР_1 з метою підтвердження своїх доводів щодо наявності у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій та пільг щодо сплати судового збору необхідно було надати суду копію відповідного посвідчення. 
Разом з тим копія посвідчення учасника бойових дій, виданого ОСОБА_1 , до апеляційної скарги не приєднана. 
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач та відповідачі також не надавали такого посвідчення та не повідомляли про наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. 
У свою чергу факт понесення позивачем витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 908 грн 00 коп підтверджується квитанцією № 1 від 29 липня 2021 року. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 908 грн 00 коп.
Врахуючи наведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про задоволення адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні та не можуть бути підставою для його скасування. 
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року – без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –    
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                                       А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            В.В. Файдюк  

                                                                                                    Є.В. Чаку