ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 лютого 2022 року           справа №200/5657/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі  №200/5657/21 (головуючий І інстанції Черникова А.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                  ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачу;
-зобов`язати відповідача поновити позивачу нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість з 01 липня 2015 року.
В обґрунтування позову зазначив, що отримував щомісячні страхові виплати з  01 жовтня 2014 року по 08 червня 2015 року у відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України м. Запоріжжя.
З липня 2015 року відповідач припинив страхові виплати через закінчення дії довідки переселенця.
Позивач перебуває на постійному обліку у відділенні у м. Шахтарську Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З 01 січня 2018 року виконання структурних завдань відділення у м. Шахтарську управління в Донецькій області передано Маріупольському відділенню управління  виконавчої  дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. 
Звернувся із запитом про надання інформації щодо причин невиплати страхових виплат, однак відповідач повідомив про неможливість їх поновлення.
Така бездіяльність є протиправною.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо невиплати щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  поновити позивачу нарахування та виплату  щомісячних страхових виплат, та виплатити заборгованість з 01 липня 2015 року.
Вирішено питання судових витрат по справі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій,  посилаючись на порушення судом норм матеріального та  процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи,  просить скасувати рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Позивач заяву та відповідні документи для отримання виплат надавав до  відділення УВДФССУ  м. Запоріжжя, де перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати до липня 2015 року. З липня 2015 року  Васильківським відділенням УВДФССУ у Запорізькій області припинено  страхові виплати позивачу в зв`язку з закінченням дії довідки переселенця.
Після чого позивач не звертався до відповідача з заявою про продовження страхових виплат.
Для продовження отримання страхових виплат позивач повинен був звернутися до відділення з заявою та відповідними документами.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Позивач, ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно паспорту серії НОМЕР_1 , який видано Шахтарським МВ УМВС України в Донецькій області 05 січня 1998 року, РНОКПП НОМЕР_2 (а. с. 9-13).
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, зареєстрований за фактичним місцем проживання/перебування на підконтрольній українській владі території за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22 листопада 2016 року № 24699 (а. с. 14).
Позивачу, за висновком МСЕК від 12 жовтня 2005 року серії ДОН-04 № 011832 встановлено втрату професійної працездатності 60 %. (а. с. 15-16), та згідно довідки МСЕК від 12 жовтня 2005 року серії ДОН-05 № 000246 встановлена третя група інвалідності безстроково (а. с. 17-18).
13 жовтня 2014 року позивач звернувся до відділення ВД ФНВ України в м. Запоріжжя із заявою про продовження виплати страхових виплат, у зв`язку із тимчасовим перебуванням за адресою:   АДРЕСА_3   (а. с. 23).
Постановою відділення виконавчої дирекції ФСНВ в м. Запоріжжя від 24 жовтня 2014 року за № 0809/20465/20465/15, ОСОБА_1 продовжена раніше призначена щомісячна грошова сума в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2 271,04 грн., виплати провадити з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року включно (а. с. 24).
Постановою відділення виконавчої дирекції ФСНВ в м. Запоріжжя від 23 січня 2015 року за № 0809/20465/20465/19, позивачу призначена перерахована щомісячна грошова сума в розмірі 2 450,45 грн., виплати провадити з 01 березня 2014 року по 30 вересня 2014 року включно (а. с. 25).
Постановою відділення виконавчої дирекції ФСНВ в м. Запоріжжя від 12 лютого 2015 року за № 0809/20465/20465/23, позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку  в розмірі 2 450, 45 грн. Виплати провадити з 01 лютого 2015 року по 08 червня 2015 року (а. с. 26).
Постановою відділення виконавчої дирекції ФСНВ в м. Запоріжжя від 29 квітня 2015 року за № 0809/20465/20465/24, ОСОБА_1 продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової втрати працездатності, що компенсує що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі: за червень 2014 року - 2 271,04 грн., за липень 2014 р. - 2 271,04 грн., за серпень 2014 р. - 2 271,04 грн.,  2 450, 45 грн., за вересень 2014 р. - 2 271,04 грн. Виплати провадити з 01 лютого 2015 року по 08 червня 2015 року (а. с. 27).
З представленої позивачем довідки про доходи, виданої Управлінням виконавчої дирекції Фонду у Запорізькій області від 16 квітня 2021 року № 93 вбачається, що позивач перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа, у Запорізькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та отримував виплати з 01.10.2014 р. по 08.06.2015 р. Загальна сума нарахованої страхової виплати за період з 01 жовтня 2014 року по 08 червня 2015 року становить 30 597,08 грн. (а. с. 28).
Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у  Запорізькій області від 16 квітня 2021 року за № 02-11-1636, позивача повідомлено, що в зв`язку із закінченням терміну дії довідки переселенця від 09 грудня 2014 року позивачу страхові виплати були призупинені. Повторно ОСОБА_1 із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат до управління не звертався. 
Позивачу повідомлено, що він може звернутися за продовженням страхових виплат до відділення за місцем фактичного проживання  з  01.01.2018 року на виконання структурних завдань відділення у м. Шахтарську управління в Донецькій області передано Маріупольському відділенню управління  виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області), надавши заяву та відповідні документи (а. с. 21-22).
03 березня 2021 року представник позивача, адвокат Корнієнко А.А. звернувся з листом № 01/03 від 03 березня 2021 року до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з запитом про надання інформації щодо причин невиплати позивачу допомоги у зв`язку з   втратою професійної працездатності та з інвалідністю та заборгованості, а також поновлення виплати допомоги у зв`язку з втратою професійної працездатності та інвалідністю (а. с. 19-20).
Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 15 березня 2021 року за № 01-04/15-562  повідомлено, що ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з 01 жовтня 2014 року по 30 червня 2015 року.
У подальшому позивач не звертався за продовженням страхових виплат до жодного відділення УВДФУ.
Також роз`яснено, що позивач для відновлення виплат може звернутися до відділення, надавши відповідну заяву та документи. (а. с. 29-30).
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем порушено права позивача на отримання належних сум страхових виплат.
Оцінка суду.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України,  Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV), Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1105-ХIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. 
Нарахування та проведення страхових виплат урегульовано у декількох нормативних актах:
1) статті 46 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення;
2) статті 173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), відповідно до якої шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку;
3) Законі України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", визначає відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.
Відповідно до п.1 ч.1, ч.5, 6 та 8 ст. 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. 
Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок Фонду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.
У статті 27 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 16/98-ВР) передбачено підстави припинення страхових виплат:а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування;д) в інших випадках, передбачених законами.
У відповідності до вимог ст. 46 Закону № 1105-ХIV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
За положеннями пункту 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» КМУ визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).
Колегія суддів зазначає, що позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, в силу положень статті 1 Закону № 1706-VII.  Проте будь-яких положень щодо незастосування до внутрішньо переміщених осіб Закону № 1105-ХІV у собі не містить, а  положення Закону № 1706-VII та Закону України «Про боротьбу з тероризмом»  не містять вказівок про те, що ці закони є спеціальними по відношенню до Закону № 1105-ХІV.
Колегія суддів констатує, що Закон № 1706-VII та Закон України «Про боротьбу з тероризмом» не визначають жодної спеціальної підстави для припинення виплати особі будь-якого виду соціальної виплати, у тому числі і страхові виплати.
До вказаних Законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як закінчення строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи.
Враховуючи положення  ст. 46 Закону № 1105-ХІV, з огляду на обставини справи, суд зазначає, що управлінням виконавчої дирекції Фонду у Запорізькій області протиправно припинено страхові виплати з липня 2015 року, оскільки законом не передбачено таку підставу для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної або відсутність за фактичним місцем проживання.
Між тим, на стадії апеляційного перегляду суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати будь-які питання відносно управління виконавчої дирекції Фонду у Запорізькій області, оскільки тільки суд першої інстанції наділений повноваженнями залучати до участі у справі сторону в якості співвідповідача відповідно до ст.48 КАС України.
Щодо нарахування та виплати страхових виплат на користь  позивача управлінням виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 47 Закону №1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду:
1) потерпілому - з дня втрати працездатноті внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання;
2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.
Відповідно до частини четвертої статті 47 Закону №1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина п`ятастатті 47 Закону № 1105-XIV).
Згідно з частиною сьомою статті 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України Про оплату праці.
Відповідно до пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 01 жовтня 2014 року № 531 установлено, що особи, які перебувають (перебували) у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями чи фізичними особами або були добровільно застраховані та переселилися з тимчасово окупованої території, району проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації (далі - застраховані особи), мають право на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування, а до завершення заходів, пов`язаних з утворенням зазначеного Фонду та його робочих органів, - робочими органами Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - фонди) відповідно до пункту 6 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону за фактичним місцем проживання у порядку, встановленому правліннями фондів.
Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27.
Відповідно до п. 1.2 розділу І вказаного Порядку внутрішньо переміщені особи мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) або їх відділеннях за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509(далі - довідка про взяття на облік), з дотриманням вимог Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365(далі - Порядок № 365), та постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014№ 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - постанова КМУ № 637).
Згідно з пунктом 3.1 розділу ІІІ вказаного Порядку внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування).
Аналогічні положення містяться в Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 № 365, та в постанові Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Відповідно до пункту 3.7 розділу ІІІ Порядку, що затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 р. № 27, щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщеній особі продовжуються (відновлюються) на підставі рішення Комісії з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та фінансуються впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.
Згідно з п. п. 3.8 та 3.9 розділу ІІІ Порядку суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.
Аналогічні положення містяться в пункті 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 № 365, відповідно до якого орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Як свідчать матеріали справи, представник позивача звернувся з заявою від 03.03.2021 року до управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області про поновлення страхової виплати позивачу, додавши до заяви необхідні документи (договір, ордер, свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю, копію паспорту позивача, ІНН, довідку переселенця та довідку МСЕК)
Однак, відповідачем протиправно відмовлено в поновленні страхових виплат позивачу.
Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
В даному спорі наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
В матеріалах справи позивачем надана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22 листопада 2016 року № 24699, з якої вбачається, що ОСОБА_1 фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_2   (а. с. 14).
Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №531 "Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", від 05 листопада 2014 року №637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 07 листопада 2014 року №595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства" та постанова Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 р. № 20 "Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції" не є  законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили, і у сфері спірних правовідносин, врегульованих  Законом №1105-XIV, не можуть застосовуватись.
Відповідно до частини 5  статті 242 КАС України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району АТО, не може бути підставою для невиплати позивачу страхових виплат. При цьому Верховний суд відступив від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному в раніше Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-51цс17.
Відповідно до  статті 64 Конституції України  конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених  Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.
Разом з тим реалізація прав позивача була обмежена залежністю від його статусу внутрішньо переміщеної особи, що свідчило про те, що положення п. 15 призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365, п. п. 3.8 та 3.9 розділу ІІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, що затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 р. № 27, згідно з якими суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, - не відповідали та суперечили Конституції України.
Отже, суб`єкт владних повноважень не виплачуючи позивачу страхові виплати за минулий період з огляду на його статус внутрішньо переміщеної особи та посилаючись на нормативно-правові акти, що, фактично звузили його права та зробили їх реалізацію залежною від певних обставин, порушив право позивача на їх отримання, при цьому це право є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право власності).
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).
За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що, в даному випадку відповідач неправомірно втрутився у право власності позивача на отримання соціальних виплат шляхом відмови поновити йому страхові виплати та невиплати заборгованості по ним.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку що оскільки позивач на час розгляду справи перемістився до м. Лиман Донецької області, тому слід зобов`язати управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області поновити позивачу нарахування та виплату раніше призначеної страхової виплати  та виплатити заборгованість з 01 липня 2015 року.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування  рішення суду першої інстанції не вбачається.
Як визначено пунктами 3, 8 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи. 
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі  №200/5657/21 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі  №200/5657/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 21 лютого 2022 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя                                                                                   І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                        А.В. Гайдар

                                                                                                                      Е.Г. Казначеєв