УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/25473/21
Провадження № 22-ц/4820/1990/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,
секретар судового засідання Філіпчук О. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/25473/21 за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року (суддя Козак О. В.) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1  до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Акціонерного Товариства «ОТП Банк» про зняття арешту з нерухомого майна.  

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд 
у с т а н о в и в :
26 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Акціонерного Товариства «ОТП Банк» про зняття арешту, накладеного на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 47368128.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду із скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби у порядку статей 447, 448 ЦПК України. 
ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на незаконність судового рішення. Вважає, що у діях державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 47368128 відсутні ознаки невідповідності вимогам закону, що виключає необхідність звернення до суду із скаргою відповідно до розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Висновок суду про відмову у відкритті провадження у справі є передчасним. Суд не взяв до уваги наявність спору про право власності у зв`язку з арештом, накладеним на належне їй майно. Вважає, що має право звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. 
Відзиви на апеляційну скаргу від учасників процесу не надходили.
У засідання апеляційного суду учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить розглядати справу у її відсутності. 
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно установив, що на примусовому виконанні у Першому відділу ДВС у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження № 47368128 з примусового виконання виконавчого листа № 2218/20034/2012, виданого Хмельницьким міськрайонним судом 20 січня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості у сумі 629869,42 грн.
У межах цього виконавчого провадження постановою державного виконавця від 24 квітня 2015 року був накладений арешт на все нерухоме майно боржника.
23 грудня 2015 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які законом може бути звернуто стягнення, оскільки здійснені заходи щодо розшуку такого майна та коштів виявилися безрезультатними.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні і для неї встановлений інший порядок захисту порушеного права шляхом звернення до суду із скаргою, а не у порядку позовного провадження. 
Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 186 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі, якщо арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
За змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності на майно, на яке накладено арешт і таке право ОСОБА_1 на майно ніким не оспорюється.
Установивши, що позивачка є боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вона не може подати до суду позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги правильний висновок суду не спростовують та зводяться до суб`єктивного трактування законодавства.
При застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин апеляційний суд на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України враховує висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18.
З огляду на викладене підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 листопада 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай 

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта