ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2022 року	Львів	Справа № 460/6315/21 пров. № А/857/20772/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Запотічного І.І., Шавеля Р.М., 
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року про закриття провадження у справі №460/6315/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, третя особа Акціонерне товариство «Укртранснафта» про визнання протиправним та скасування рішення (головуючий суддя першої інстанції – Дудар О.М., час ухвалення - 17.10 год., місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 28.10.2021), -
В С Т А Н О В И В:
ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» звернулось до суду із позовом до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі АРМА, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство «Укртранснафта» (далі - АТ «Укртранснафта», відповідач), у якому з урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить визнати протиправними дії Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, щодо обрання АТ «Укртранснафта» управителем арештованого майна ТОВ «Прикарпатзахідтранс» та розміщення 16.04.2021 відповідного оголошення на власному сайті; визнати протиправним та скасувати рішення тендерного комітету Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, оформлене протоколом №62 від 16.04.2021 про обрання АТ «Укртранснафта» переможцем конкурсу з обрання управителя арештованого майна ТОВ «Прикарпатзахідтранс»; зобов`язати Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, повторно визначити переможця конкурсу на обрання управителя арештованого майна ТОВ «Прикарпатзахідтранс» на підставі заяв та інших документів, поданих учасниками до 16.04.2021.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при обранні управителя активами була відсутня конкуренція учасників, справедливого вибору переможця конкурсу не було. Відповідачем грубо порушено вимоги   Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»   та   Закону України «Про публічні закупівлі».
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.10.2021 року закрито провадженням у справі.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що ухвала суду першої інстанції є протиправною, та підлягає скасуванню. 
Зокрема  суть доводів апелянта зводиться до того, що  висновки суду першої інстанції про те, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства є помилковими.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про публічні закупівлі», конкурентна процедура закупівлі (далі - тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів, торгів з обмеженою участю та конкурентного діалогу. При обранні ж управителів арештованих Активів АРМА не застосовує жодної з процедур визначених Законом України «Про публічні закупівлі». Зокрема, в п.3 Розділу 1 Загальні положення, Порядку проведення конкурсного відбору управителів активів  вказано, що конкурс проводиться Тендерним комітетом АРМА з питань управління активами без використання електронної системи закупівель в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Правовідносини, в яких прийняті судові рішення №819/829/17, №918/843/17 та правовідносини, в яких винесена оскаржувана ухвала суду не є подібними. Предметом спорів у справах №819/829/17, №918/843/17 було оскарження результатів «тендерів», тоді як у даному провадженні предметом спору є оскарження результатів конкурсу з відбору управителя арештованого майна. Якщо предмети спорів не є тотожними, відповідно тотожними не можуть бути зміст позовів, їх підстави та встановлені фактичні обставини. Правовідносини у справах №819/829/17, №918/843/17 регулюються нормами матеріального права Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема щодо тендерних процедур. До правовідносин сторін по вибору управителя Активів у даній справі матеріальні норми права Закону України «Про публічні закупівлі», що стосуються тендерних процедур, не застосовуються. 
Таким чином, правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №819/829/17 та від 14.05.2019 у справі №918/843/17 у межах спірних правовідносин не є релевантними. З урахуванням  наведеного вище, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідачем та третьою особою подані відзиви на апеляційну скаргу.
Відповідач зазначає, що не погоджується із твердженнями Позивача, які викладені в апеляційній скарзі, а Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду вважає обгрунтованою та такою, що відповідає законодавству України, і не підлягає скасуванню.
Так, Національним агентством здійснюється відбір управителя арештованого майна, належного на праві власності ТОВ «Прикарпатзахідтранс», використовуючи процедуру закупівлі визначену статтею 13 Закону України «Про публічні закупівлі», дотримуючись принципів здійснення публічних закупівель, у відповідності до статті 21 Закону, однак без використання електронної системи закупівель, із оприлюдненням звіту про договір про закупівлю.
Отже, позивачем хибно ототожнено поняття «процедура закупівель» із поняттям «електронна система закупівель» у зв`язку із чим останній дійшов до невірного висновку про те, що АРМА не використовує процедуру закупівлі, а судова практика, викладена у оскаржуваній Ухвалі, не підлягає до врахування. 
Також вказує на те, що судовий розгляд вимоги про скасування рішення Тендерного комітету АРМА про обрання управителя арештованим майном (який проведено відповідно до приписів Закону України «Про публічні закупівлі»), після укладення договору управління майном, має розглядатись в порядку господарського судочинства, адже скасування такого рішення, ставить під сумнів чинність договору. Крім цього зазначає про те, що Рівненським окружним адміністративним судом не позбавлено права позивача на захист, як про те зазначає останній посилаючись на рішення ЄСПЛ у апеляційній скарзі. Оскаржуваною ухвалою, суд лише роз`яснює ТОВ «Прикарпатзахідтранс» про необхідність звертатись із позовною заявою, враховуючи фактичні обставини справи, до суду господарської юрисдикції.
Третя особа, Акціонерне товариство «Укртранснафта», поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
Доводи ТОВ «Прикарпатзахідтранс» в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції безпідставно віднесено справу до господарської юрисдикції, та зазначення судової практики Верховного Суду щодо розгляду справ про оскарження дій АРМА по обранню управителя арештованого майна, не можуть заслуговувати на увагу, оскільки  предметом спору в цій справі є не лише незгода Позивача з рішенням тендерного комітету АРМА про передачу майна, належного Позивачу, в управління AT «Укртранснафта» згідно з договором про управління вказаними активами, а й власне договір від 30 червня 2021 року, що зареєстрований в реєстрі за № 585.
На момент звернення ТОВ «Прикарпатзахідтранс» до суду з цим позовом вже існував спір про право, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Даний спір зачіпає майнові інтереси AT «Укртранснафта», оскільки в разі скасування рішення тендерного комітету АРМА, зазначене призведе до фактичного скасування договору від 30  червня 2021 року (зареєстрований в реєстрі за № 585) та потягне за собою майнові наслідки для AT «Укртранснафта».
В судовому засідання апеляційного розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених у скарзі, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представники відповідача та третьої особи проти апеляційної скарги заперечили, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.02.2021 у справі №991/1285/21 (провадження 1-кс/991/1314/21) накладено арешт на майно ТОВ «Прикарпатзахідтранс» згідно з переліком, зазначеним у п.2 резолютивної частини, шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування об`єктами нерухомого майна, будівлями, спорудами, технологічними об`єктами та лінійними ділянками, які безпосередньо задіяні у забезпеченні виробничої діяльності технологічного комплексу, розташованої на території України частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок»».
Вказаною ухвалою зазначене майно передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, шляхом передачі в управління за договором на підставах, у порядку та на умовах, визначених   статтями 19-24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».
На підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 23.02.2021 у справі №991/1285/21 тендерний комітет АРМА 25.03.2021 прийняв рішення про оголошення конкурсного відбору управителя арештованими активами (частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок»).
25.03.2021 на офіційному веб-сайті АРМА було розміщено оголошення про пошук управителя для частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок».
Згідно з протоколом засідання від 16.04.2021 №62, тендерний комітет АРМА прийняв рішення обрання переможцем конкурсу на управителя арештованими активами (частини магістрального нафтопродуктопроводу «Самара-Західний напрямок») АТ «Укртранснафта».
Керуючись статтями 1, 9, 10, 19, 21, 22, 24 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 23.02.2021 у справі №991/1285/21, відповідно до статті 6 глави 70 Цивільного кодексу України, статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, 23.06.2021 АРМА та АТ «Укртранснафта» уклали договір управління активами (майном) (зареєстр. в реєстрі за №585).
05.07.2021 АРМА та АТ «Укртранснафта» уклали додатковий договір №1 до договору управління активами (майном) від 30.06.2021 за реєстровим №585.
Суд першої інстанції закрив провадження у справі з тих підстав, що даний спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень ( ч.1 ст.2 КАС України).
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої   статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Статтею 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Частиною 1 першої статті 170 КПК України   передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з абзацом 7 частини шостої статті 100 КПК України, речові докази вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ними з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості.
У випадках, передбачених пунктами 2, 4 та абзацом сьомим частини шостої цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із   статтями 171-173 цього Кодексу. Прокурор у випадку, передбаченому абзацом сьомим частини шостої цієї статті, не пізніше наступного робочого дня з моменту постановлення ухвали слідчого судді, суду надсилає копію цієї ухвали Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, із зверненням щодо прийняття активів, а також вживає невідкладних заходів щодо передачі цих активів Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Частиною першою   статті 2 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» від 10.11.2015 №772-VIII   (далі   Закон №772-VIII) передбачено, що Національне агентство є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, та/або з управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.
На Національне агентство покладено функцію з проведення оцінки, ведення обліку та управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні (п.4 ч.1 ст. 9 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів»).
За абзацом четвертим частини першої   статті 1 Закону №772-VIII, управляючи активами, Національне агентство забезпечує збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, та їх економічної вартості.
Відповідно до частини третьої статті 21 Закону №772-VIII, управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється Національним агентством на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх економічної вартості.
Абзацом першим частини першої статті 19 Закону №772-VIII встановлено, що Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Відповідно до абзацу другого частини першої статті 19 Закону №772-VIII, активи, визначені абзацом першим цієї статті, приймаються в управління на підставі ухвали слідчого судді, суду чи згоди власника активів.
Згідно з частиною другою статті 19 Закону №772-VIII, у разі прийняття в управління активів, які чи права на які та їх обтяження підлягають державній реєстрації, Національне агентство надсилає того самого дня інформацію про накладення арешту на активи органам, що ведуть державні реєстри таких активів, прав на них або їх обтяжень.
Частиною першою статтею 21 Закону №772-VIII встановлено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. 
Вимогами частини другої   статті 21 Закону №772-VIII   передбачено, що активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі.
Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Вимогами статті 24 Закону №772-VIII встановлено, що надходження від здійснюваного Національним агентством управління активами, а також кошти, одержані на підставі міжнародних угод щодо розподілу та повернення активів в Україну, перераховуються до державного бюджету.
Приймаючи відповідне рішення, слідчий суддя оцінює індивідуальні ознаки та властивості арештованого у даному кримінальному провадженні майна, вартість якого значно перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, та як наслідок виходить з того, що зазначені у клопотанні підстави для передачі майна на здійснення заходів з управління ним, мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та одночасно враховує, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити необхідність передачі такого майна на здійснення заходів з управління ним, з метою забезпечення їх збереження або збереження їхньої економічної вартості, а речові докази, зазначені в абзаці першому цієї частини, такої самої вартості - для їх реалізації з урахуванням особливостей, визначених законом.
Окрім іншого, частиною 8 статті 21 Закону №772-VIII, передбачено, що у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику.
Судом встановлено, що 23.06.2021 АРМА та AT «Укртранснафта» уклали договір управління активами (майном), зареєстрований в реєстрі за № 585.
05.07.2021 АРМА та AT «Укртранснафта» уклали додатковий договір №1 до договору управління активами (майном) від 30.06.2021 за реєстровим № 585.
Суд першої інстанції вірно вказав, покликаючись на правову позицію Верховного Суду, що орган виконавчої влади або місцевого самоврядування у відносинах щодо організації та порядку проведення торгів (тендеру) діє як суб`єкт владних повноважень і спори щодо оскарження рішень чи бездіяльності цих органів до виникнення договірних правовідносин між організатором та переможцем цього тендеру відносяться до юрисдикції адміністративних судів. 
Проте, після укладення договору між організатором конкурсу та його переможцем спір щодо правомірності рішення тендерного комітету підлягає розгляду в порядку цивільного (господарського) судочинства, оскільки фактично зачіпає майнові інтереси переможця торгів.
Цей висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 819/829/17 та від 14.05.2019 у справі №918/843/17.
ТОВ «Прикарпатзахідтранс», позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем порушено його права як учасника конкурсу та як власника активів (майна). 
Разом з тим, незгода позивача з рішенням тендерного комітету АРМА про передачу майна, належного позивачу, в управління АТ «Укртранснафта» фактично є незгодою і з самим договором від 30.06.2021 (зареєстр. в реєстрі за №585).
Отже, даний спір зачіпає майнові інтереси AT «Укртранснафта», оскільки в разі скасування рішення тендерного комітету АРМА, зазначене призведе до фактичного скасування договору від 30 червня 2021 року (зареєстрований в реєстрі за № 585) та потягне за собою майнові наслідки для AT «Укртранснафта».
Апеляцйний суд зазначає, що на момент звернення ТОВ «Прикарпатзахідтранс» до суду з цим позовом вже існував спір про право, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що спір у цій справі не є публічно-правовим спором та не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, відповідно з урахуванням наведеного, розгляд вимоги про визнання недійсним рішення тендерного комітету АРМА про передачу майна, у даному випадку, має розглядатися разом з визначальною вимогою (в контексті визначення юрисдикції) про визнання недійсним договору, за обставин породження нового змісту спірних правовідносин цивільного характеру.
Також апеляційний суд зазначає, що Національним агентством здійснюється відбір управителя арештованого майна, належного на праві власності ТОВ «Прикарпатзахідтранс», використовуючи процедуру закупівлі визначену статтею 13 Закону України «Про публічні закупівлі», дотримуючись принципів здійснення публічних закупівель, у відповідності до статті 21 Закону, однак без використання електронної системи закупівель, із оприлюдненням звіту про договір про закупівлю, тому доводи апелянта по те, що АРМА не використовує процедуру закупівлі є невірними.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що  спір у цій справі не є публічно-правовим спором та не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, а позивачу з метою належного захисту порушеного права слід звернутися до суду в порядку господарського судочинства.
Підвідомчість господарських справ установлено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч. 2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Що стосується доводів апелянта про те, що оскаржуваним судовим  рішенням порушується право останнього на судовий захист, то відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що  даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» - залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року про закриття провадження у справі №460/6315/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. М. Шавель 	
Повне судове рішення складено 07.02.2022