Номер провадження: 22-ц/813/4199/22 
Номер справи місцевого суду: 461/2882/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 461/2882/20
Номер провадження: 22-ц/813/4199/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
- позивач -  ОСОБА_1 ,
- відповідач - Кредитна спілка «Перше кредитне товариство»,

розглянуву передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д.Ю. 04 червня 2021 року,
встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) стягнути з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на його користь пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2019 року по 30.04.2019 року включно у розмірі - 102 206,25 грн.; 2) компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі - 2 361,50 грн..
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у справі №1522/6783/12 стягнуто з Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» на користь ОСОБА_1 суму внесків та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 р. та договору №ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 р. у розмірі - 9 597,57 грн.. 
У Другому Приморському відділі ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 на виконання виконавчого листа від 21.06.2012 р. №1522/6783/12. Боржник ухиляється від виконання рішення суду. З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань позивачем нараховано пеню у сумі - 102 206,25 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Також позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за відрив від звичайних занять в розмірі - 2 361,50 грн. (а. с. 1 - 4). 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06.04.2020 року справу передано до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю (а. с. 15).
Постановою Львівського апеляційного суду від 12.08.2020 року залишено без змін ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06.04.2020 року про передачу справи до іншого суду (а. с. 35 - 37).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а. с. 44 - 45).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Розенбойм Юрій Олександрович, діючий від імені Кредитної спілки «Перше кредитне товариство», просить відмовити в задоволенні позову. 
Адвокат Розенбойм Юрій Олександрович вказує на те, що стягнення пені суперечить Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань", оскільки цим Законом передбачений граничний розмір пені, а конкретний розмір має погоджуватись сторонами договору. Стверджує, що зобов`язання відповідача перед ОСОБА_1 є припиненими, оскільки щодо відповідача у 2011-2016 роках тривала процедура банкрутства. Відповідно до діючої на той час редакції Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вимоги, що не були заявлені в межах справи про банкрутство, припинилися. Зазначає, що при укладенні договорів сторони не погодили конкретний розмір та вид штрафних санкцій, зокрема й не визначили суму пені за можливе порушення договірних зобов`язань. Також зазначає, що позивач грубо помилився у своїх розрахунках пені, оскільки нарахував не «річну» подвійну облікову ставку НБУ, а «денну». Тобто, не поділив заявлену до стягнення суму на кількість днів у році. Виконавчий лист, на якій посилається позивач визнаний таким, що не підлягає виконанню постановою Одеського апеляційного суду. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, то вона не підлягає задоволенню в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обґрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження (а. с. 60 - 68).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням  Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 року відмовлено в задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 .
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 не заявляв вимоги про визнання його конкурсним кредитором. 
За договорами N ЛВ -20/0027/08/986 від 14 липня 2008 року, N ЛВ -20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року, укладеними між КС "Перше кредитне товариство" та ОСОБА_1 не встановлено відповідальність у виді неустойки (пені, штрафних санкцій) та розміру такої за прострочення або несвоєчасне повернення грошових коштів.
КС "Перше кредитне товариство" є фінансовою, а не банківською установою.
ОСОБА_1 подав розрахунок пені на підставі облікової ставки НБУ. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем невірно проведено розрахунок пені та визнає його помилковим.
ОСОБА_1 не обґрунтував із посиланням на діюче законодавство належності розрахунку та стягнення пені за період з 1 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року у сумі - 102 206,25 грн. згідно облікової ставки НБУ із застосуванням пені, а також, що облікова ставка НБУ стосується фінансової установи, якою є КС "Перше кредитне товариство".
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення на його користь компенсації за відрив від звичайних занять, суд зазначає, що вона не підлягає задоволенню в силу відсутності в матеріалах справи будь-яких фактичних обґрунтувань, нормативних посилань та доказів на її підтвердження (а. с. 111 - 114).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) у Другому Приморському відділі ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження № 55267625 та тривають виконавчі дії, але боржник ухиляється від виконання рішення суду; 2) обґрунтовуючи позов, він посилався на ухилення відповідачем від виконання грошового зобов`язання щодо стягнення коштів за договорами, підтвердженого рішенням суду, яке набрало законної сили, а не правовідносин, щодо невиконання рішення суду; 3) згідно умов договору № ЛВ-1/0120/09/1551 від 21.09.2009 р. та договору № ЛВ-20/0041/08/986 від 19.09.2008 р. про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок, порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору; 4) умови договорів передбачають відповідальність сторони договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, згідно чинного законодавства України; 5) посилання у рішенні суду на те, що 31 травня 2011 року господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі №7/17-2087-2011 про визнання кредитної спілки «Перше кредитне товариство» банкрутом жодним чином не стосується його права власності на грошові кошти, внесені ним на вклади у спілці. Ухвали Господарського суду не позбавили його права власності на грошові кошти, внесені ним як членом кредитної спілки «Перше кредитне товариство» в якості вкладів на депозитні рахунки, та нараховані на них відсотки; 6) згідно умов договорів, станом на 19.09.2009 року та на 21.10.2010 року, строк дій вказаних договорів не сплинув і дія цих договорів на сьогоднішній день не є припиненою. Своїми цивільними правами щодо предмету спору він має право розпоряджатися на власний розсуд, без будь-якого зовнішнього тиску зі сторони суду (а. с. 117 - 124).

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

Кредитна спілка «Перше кредитне товариство» не скористалась правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 130).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення КС «Перше кредитне товариство» повернулось до суду з приміткою пошти - «отримано 15.09.2021 року». 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулось до суду з приміткою пошти - «отримано 17.09.2021 року». 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16.03.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини. 
Дана справа за ціною позову (102 206,25 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників. 

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

19 вересня 2008 року між ОСОБА_1 та КС "Перше кредитне товариство" укладено договір № ЛВ-20/0041/08/986 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі - 100 гривень строком на 12 місяців, зі строком повернення - 19 вересня 2009 року зі сплатою 21 % річних за користування коштами.
21 липня 2009 року між ОСОБА_1 та КС "Перше кредитне товариство" був укладений додатковий договір № 1 до договору про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок (внесок) N ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року у зв`язку з поповненням внеску членом КС ОСОБА_1 на суму - 6 900 грн.. Дію договору було продовжено на тих же умовах до 19 вересня 2009 року.
21 вересня 2009 року між ОСОБА_1 та КС "Перше кредитне товариство" укладено договір № ЛВ-1/0120/09/1551 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі - 5 555 гривень, строком на 13 місяців, зі строком повернення - 21 жовтня 2010 року, зі сплатою 24 % річних за користування коштами.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2012 року у справі №1522/6783/12 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до КС "Перше кредитне товариство" про відшкодування неповернених грошових коштів з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Стягнуто з КС "Перше кредитне товариство" на користь ОСОБА_1 суму внеску та відсотки по ньому за депозитним договором №ЛВ-1/0120/09/1551 від 21 вересня 2009 року та договором №ЛВ-20/0041/08/986 від 19 вересня 2008 року, з урахуванням додаткового договору №1 від 21 липня 2009 року, в розмірі - 9 507,57 грн.. Стягнуто з КС "Перше кредитне товариство" на користь ОСОБА_1 суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі - 120 грн.. 
Зазначене заочне рішення набрало законної сили та на його підставі стягувачу видано виконавчий лист №2/1522/6783/12 від 21 червня 2012 року, який було звернуто до примусового виконання. У Другому Приморському відділі ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області відкрито виконавче провадження №55267625 з його виконання та тривають виконавчі дії.
31 травня 2011 року Господарським судом Одеської області було відкрито провадження у справі №7/17-2087-2011 про визнання кредитної спілки "Перша кредитне товариство" банкрутом.
05 травня 2013 року судом затверджено реєстр кредиторів кредитної спілки.
05 квітня 2016 року Господарським судом винесено ухвалу про припинення провадження у справі та затверджено мирову угоду з кредиторами вкладниками, згідно умов якого сплата заборгованості відстрочується на один рік від моменту затвердження мирової угоди та сплачується після закінчення цього строку.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24.02.2021 року у справі №1522/6783/12 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Приморського районного суду м. Одеси №2/1522/6783/12 від 21 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Перше кредитне товариство» про стягнення заборгованості за договором про залучення внеску члена кредитної спілки з огляду на те, що грошові вимоги ОСОБА_1 до КС «Перше кредитне товариство» виникли до порушення справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство» (31 травня 2011 року) та не були заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів з дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр»). Отже, вказані грошові вимоги є погашеними і стягнення коштів за такими вимогами є протиправними.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку. Правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 січня 2020 року виконавчий лист, виданий на користь позивача у справі №1522/6783/12 було визнано таким, що не підлягає виконанню. При цьому було встановлено, що зобов`язання КС «Перше кредитне товариство» перед позивачем, які виникли на підставі наявних у справі депозитних договорів, є такими, що припинилися в силу положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, яка діяла до набрання чинності ЗУ від 02 жовтня 2012 року), а саме - вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає (ч. 2 ст. 14 Закону).
Як встановив суд апеляційної інстанції при розгляді вказаної справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 31.05.2011 року порушено провадження у справі №7/17-2087-2011 про визнання КС «Перше кредитне товариство» банкрутом та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.04.2016 року затверджено мирову угоду між комітетом кредиторів КС «Перше кредитне товариство» та боржником в особі арбітражного керуючого у справі № 7/17-2087-2011 за заявою кредитора до боржника - КС «Перше кредитне товариство» про визнання банкрутом та припинено провадження у справі про банкрутство КС «Перше кредитне товариство». Зазначена ухвала є чинною. Пунктом 8 вказаної ухвали від 05.04.2016 року передбачено, що «вимоги конкурсних кредиторів відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року), що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає».
Оголошення про порушення провадження по справі про банкрутство КС«ПКТ» було опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» від 12 липня 2011 року №124, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Одеської області від 05 квітня 2016 року. 
Таким чином, відповідно до Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство») та який підлягав застосуванню до усіх правовідносин щодо банкрутства КС «Перше кредитне товариство» протягом всього часу розгляду справи №7/17-2008-2011 - вимоги осіб до КС «Перше кредитне товариство», які виникли до дати порушення справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство», а саме - до 31 травня 2011 року (конкурсні кредитори), та не заявлені до 13 серпня 2011 року (тридцять днів від дня опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») є погашеними.
За обставинами даної справи вимоги позивача у справі виникли на підставі наданих ним депозитних договорів, строк виконання яких настав в 2009 та 2010 роках, тобто до дати порушення справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство», а саме - до 31 травня 2011 року, отже позивач є конкурсним кредитором, який не заявив свої вимоги в межах справи про банкрутство КС «Перше кредитне товариство», та ці вимоги є погашеними в силу наведених вище приписів Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року.
Відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
За ч. 4 вказаної статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Підстав для сумнівів щодо їх достовірності обставин, встановлених вище вказаними судовими рішеннями не виявлено.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що банкрутство, діючого в редакції Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року на момент виникнення спірних правовідносин, - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.
Статус особи щодо якої відкрито провадження з визнання її банкрутом, регулюється спеціальним законодавством, який підлягає застосуванню до відповідних правовідносин.
Як було вище зазначено та встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2020 року в рамках цивільної справи № 522/817/18, відповідно до Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року вимоги позивача до КС «Перше кредитне товариство» є погашеними, оскільки позивач у встановленому законом порядку не звернувся до господарського суду з заявою щодо вимог до боржника.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що в зв`язку з особливостями обставин даної справи, оскільки у встановленому законом порядку кредитор не звернувся з відповідною заявою щодо вимог до боржника та його вимоги є погашеними, застосування до даних правовідносин загальних положень цивільного законодавства щодо виплати пені та неустойки кредитору виключається. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в рамках господарського провадження з визнання відповідача банкрутом, ухвала про затвердження мирової угоди була постановлена 05.04.2016 року. Заочне рішення про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів було ухвалено 28.04.2012 року. Разом з тим, відомості щодо того, що позивач звертався до господарського суду в рамках вищезазначеного провадження, з будь-якими вимогами до боржника, матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались.
З огляду на вищенаведене, оскільки вимоги позивача до відповідача є погашеними в значенні Закону №2343-XII від 14 травня 1992 року та, як наслідок, правовідносини між сторонами припинилися, вимоги позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не підлягають задоволенню.
У зв`язку з вищенаведеним, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги.
З моменту відкриття провадження про визнання особи банкрутом її статус та правовідносини, учасником яких вона виступає, регулюються положеннями спеціального законодавства, а саме - Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у відповідній редакції (в контексті обставин даної справи). Поняття щодо правовідносин з визнання особи банкрутом під час існування провадження вживаються в значенні вказаного закону.
За положеннями вказаного Закону кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.
Наявність вимог позивача щодо грошових зобов`язань до відповідача-боржника підтверджена заочним рішенням від 28.04.2012 року, що, відповідно, наділяє його статусом кредитора в значені вище вказаного Закону. Тому відповідні доводи відхиляються апеляційним судом.
Посилання ОСОБА_1 на положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", як на підставу для стягнення пені, є помилковими.
Згідно з преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", предметом регулювання даного закону є договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року N 7-рп/2013 у справі N 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", визначення в Законі певного переліку суб`єктів правовідносин, на які поширюється його дія, зумовило виняток із загального правила про поширення дії Закону на всіх учасників відповідних правовідносин. Таким чином, перелік суб`єктів правовідносин, встановлений Законом, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули цього Закону, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями статей 1, 3 Законупотрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).
Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, то до правовідносин, що виникли між сторонами у спорі по даній справі не підлягає застосуванню Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Наведені вище доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції, інших доводів апеляційна скарга не містить.
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскаржених судових рішень.   

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2021 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк

С. О. Погорєлова