П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/24147/21	

Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Місце та час укладення судового рішення «--:--»,  м. Одеса
Повний текст судового рішення складений 07.12.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня  2021 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, - 

В С Т А Н О В И В:

02.12.2021р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 11.11.2021р. ВП №65208061 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700грн. за невиконання рішення суду без поважних причин.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.12.2021р. відмовлено у відкритті провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права,  позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                     
Судом встановлено, що у провадженні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №65208061 з примусового виконання виконавчого листа №521/16439/19, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 15.04.2021р., про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням площею 6,2кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити  нежитлове приміщення площею 6,2кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Постановою старшого державного виконавця від 11.11.2021р. ВП №65208061, на підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження»,  накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 1700грн. за невиконання судового рішення без поважних причин. /а.с.6-7/
Не погоджуючись з постановою державного виконавця про накладення штрафу, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі виходячи з наступного.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII (надалі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Судом встановлено, що у провадженні Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №65208061 з примусового виконання виконавчого листа №521/16439/19, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 15.04.2021р., про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням площею 6,2кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 звільнити  нежитлове приміщення площею 6,2кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч.2 ст.63 Закону України №1404-VІІІ у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Так, постановою старшого державного виконавця від 11.11.2021р. ВП №65208061, підставі ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження»,  накладено на боржника ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 1700грн. за невиконання судового рішення без поважних причин. /а.с.6-7/
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на характер спірних правовідносин, захист прав ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, має відбуватися виключно в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, у зв`язку з чим спір у цій справі не належить до компетенції адміністративного суду.
Аналізуючи приписи ч.2 ст.74 Закону України №1404-VІІІ, суд першої інстанції дійшов висновку, що Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який «встановлений законом» при розгляді даного позову, оскільки захист прав ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, відритому на підставі виконавчого документу Малиновського районного суду м. Одеси має відбуватися в рамках цивільного судочинства, в порядку, передбаченому ст.447 Цивільного процесуального кодексу України.
Так, за вимогами ч.1 ст.18 Закону України  від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Згідно зі ст.447 Цивільного процесуального кодексу (надалі - ЦПК) України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Згідно з ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Крім зазначеного порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця, відповідний порядок також встановлений Законом України №1404-VІІІ.
Звертаючись до суду зі скаргою у порядку адміністративного судочинства, боржник ОСОБА_1  просила визнати протиправною та скасувати постанову від 11.11.2021р. ВП №65208061 про накладення на неї штрафу у розмірі 1700грн. за невиконання рішення суду без поважних причин, прийняту у межах виконавчого провадження.
Отже, на спірні правовідносини поширюється дія Закону України №1404-VIII, яким встановлено відповідний порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Таким чином, відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державних виконавців про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу, які є окремими виконавчими документами.
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Водночас, згідно із ч.2 ст.74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, на відміну від оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, як це визначено у ч.1 ст.74 Закону України №1404-VIII.
Отже, імперативною нормою - частиною 2 ст.74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018р. у справі № 921/16/14-г/15, у справі №127/9870/16-ц та у справі № 2-01575/11, від 28.11.2018р. у справі №2-01575/11, від 13.03.2019р. у справі №545/2246/15-ц, від 10.04.2019р. у справі №766/740/17-ц, від 29.05.2019р. у справі № 758/8095/15-ц та від 02.10.2019р. у справі № 766/10138/17-ц.
Із наведеного слідує, що Законом України №1404-VIII встановлено спеціальний порядок судового оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про непоширення юрисдикції адміністративного суду на спір щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення у цивільній справі є помилковими.
Враховуючи викладене та характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі в порядку п.1 ч.1 ст.170 КАС України.
          На підставі викладеного, відповідно до ст.320 КАС України у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, ухвала суду про відмову у відкритті провадження у справі підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
          Керуючись ст.ст. 311, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, -  

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 07 грудня   2021 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Яковлєв О.В.