Справа № 297/508/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

08.02.2022                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
       
                                                         в с т а н о в и в:

Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року,
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий,
визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті гривень) із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 08 березня 2021 року, о 19 год 45 хв, по вул. Мужайській, у м. Берегове Закарпатської області, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Volkswagen Bora», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду - 0, 90 проміле алкоголю в крові. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 вважає постанову незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Факт перебування у стані алкогольного сп`яніння апелянт заперечує та зазначає, що працівники поліції, у порушення вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, провели освідування ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу без залучення свідків, протокол про адміністративне правопорушення поліцейськими був складений у відділі поліції. При цьому, відомості, які зазначені у протоколі щодо місця вчинення адміністративного правопорушення є суперечливими, у протоколі також відсутні дані про результати перевірки водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння. Апелянт вважає, що його підпис на роздруківці тестування приладу «Драгер» не свідчить про те, що він з ним згідний, оскільки роздруківка не передбачає поле для зазначення заяв та зауважень. Також звертає увагу на відсутність у матеріалах справи акту огляду на стан сп`яніння, який, на думку апелянта, є обов`язковим. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю у його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, адвоката Поповича Ш. О. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності вказаних осіб, апеляційний суд бере до уваги те, що ці особи були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, разом з тим представником апелянта, - адвокатом Поповичем Ш. О. 08.02.2022 направлено до апеляційного суду заяву про проведення судового засідання без участі ОСОБА_1 та його представника. Тому, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності апелянта та його представника, апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Як убачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №088403, 08 березня 2021 року, о 19 год 45 хв, по вул. Мужайській, у м. Берегове Закарпатської області, ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Volkswagen Bora», номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, результат огляду - 0, 90 проміле алкоголю в крові. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. З протоколу також убачається, що у водія ОСОБА_1 тимчасово вилучені документи, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 . Протоколом підтверджується, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений, копію документу отримав, відомості щодо його особи – правильні. Зі змісту протоколу також убачається, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується його підписом у вказаному процесуальному документі та відмовою від надання пояснень з приводу вказаної події.

Роздруківкою тестування на визначення стану алкогольного сп`яніння з приладу технічного засобу «Drager» підтверджено, що ОСОБА_1 перебуває у нетверезому стані, результат тестування позитивний, - 0, 90 % проміле. Своїм підписом на роздруківці ОСОБА_1 підтвердив, що зі вказаним результатом тестування ознайомлений. 

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №092754, підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 6 ст. 121 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (ста сімдесяти) гривень.

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР та винуватість у вчиненні ним передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейські ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 6 ст. 121 КУпАП. 

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейських у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема у протоколі про адміністративне правопорушення та роздруківці приладу «Драгер», – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищевказані поліцейські діяли в межах наданих їм повноважень.

Доводи апеляційної скарги про порушення вимог ст. 266 КУпАП апеляційний суд не визнає слушними, позаяк такі не підтверджені жодними доказами. Водночас, на переконання апеляційного суду, матеріали справи свідчать про те, що працівники поліції діяли виключно у відповідності до приписів вищевказаної статті. 

Так, згідно з п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що порядок проведення огляду на стан сп`яніння регламентований ст. 266 КУпАП, норми якої є бланкетними, оскільки не встановлюють детальної процедури проходження огляду, а відсилають до підзаконних нормативно-правових актів, які деталізують положення цієї статті. Такий висновок підтверджується положеннями частини 6 цієї статті, в якій зазначено, що направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура огляду регламентована такими підзаконними нормативними актами, які прийняті на виконання ст. 266 КУпАП і конкретизують норми цієї статті, а саме: Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду (далі – Порядок) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі – Інструкція). 

Матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення підтверджується, що на момент зупинки транспортного засобу, за кермом якого перебував ОСОБА_1 у поліцейських були сумніви щодо тверезості стану водія. Тому, на виконання вимог Інструкції та відповідно до Порядку, водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 погодився. 

Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що поліцейські діяли всупереч Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - Інструкція), оскільки огляд на стан сп`яніння особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 провели без участі свідків, протокол складений у відділку поліції за їх відсутності та без участі адвоката. Відхиляючи доводи ОСОБА_1 у цій частині, апеляційний суд вважає, що докази, які містяться у матеріалах справи чітко вказують, що працівники поліції діяли виключно у відповідності до приписів вищевказаної статті та згідно з вимогами Інструкції. Так, з протоколу про адміністративне правопорушення убачається, що на пропозицію поліцейських пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» водій добровільно погодився, зауважень щодо результатів тестування приладом «Драгер» не висловлював. При цьому, жодних даних, які можуть свідчити про неправомірність дій поліцейських чи порушення прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на захист, апелянтом не додано ні під час розгляду справи місцевим судом, таких не приєднано до апеляційної скарги.

Доводи апелянта про те, що протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати належним доказом у справі, оскільки він містить суперечливі відомості щодо місця вчинення адміністративного правопорушення, у процесуальному документі відсутні дані про свідків події, не вказані результати тестування приладу «Драгер», - апеляційний суд вважає безпідставними та недоцільними з огляду на таке.

На переконання апеляційного суду, протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. ст. 254, 256 КУпАП, оскільки складений уповноваженою на те особою, визначеною ст. 255 КУпАП, а наведені у ньому обставини підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції, та перевіреними апеляційним судом на предмет належності, достатності, та достовірності. Оскільки протокол власноруч підписаний ОСОБА_1 , який на момент його складання та підписання не висловив жодних скарг чи заперечень, апеляційний суд відхиляє твердження апелянта про те, що відомості про місце вчинення адміністративного правопорушення є суперечливими. У контексті цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на той факт, що у протоколі чітко зазначено: «…водій ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер». Будь-яких доказів, які можуть бути підставою для сумніву, що протокол підписаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, чи відомості, які містяться у вказаному документі є недостовірними - у матеріалах справи немає, такі не додано і до апеляційної скарги. 

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, а також результатом тестування на алкогольне сп`яніння - 0, 90 % проміле. Тому, доводи апелянта про те, що на момент складання протоколу він був тверезий, підстав для проведення огляду у поліцейських не було, у діях працівників поліції апелянт убачає порушення закону, - спростовуються вищевикладеними доказами, які, на переконання апеляційного суду є належними, допустимими та достатніми для встановлення факту порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. При цьому, з матеріалів справи убачається, що з жодними скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався. 

Твердження ОСОБА_1  про те, що йому незрозуміло яким саме технічним засобом поліцейські проводили огляд на стан алкогольного сп`яніння, оскільки працівники поліції роз`яснень стосовно цього не надавали, тому результати огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» не слід брати до уваги, позаяк такі викликають сумніви, - апеляційний суд вважає такими, що жодним чином не впливають на висновки суду першої інстанції про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні цього адміністративного правопорушення. Так, згідно з роздруківкоюприладу «Драгер Alcotest 6820» результат огляду становить 0,90 % проміле, що засвідчено особистим підписом ОСОБА_1 . Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги той факт, що вказані результати огляду апелянтом не оскаржувались під час розгляду справи у місцевому суді. Тому, доводи ОСОБА_1 в цій частині апеляційний суд відхиляє і визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення апелянта від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 

Апеляційний суд визнає такими, що не спростовують правильності висновків суду про наявність у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, твердження про те, що до матеріалів справи не долучений акт огляду на стан сп`яніння. Суд апеляційної інстанції розцінює ці доводи як намагання ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності за скоєне. Апеляційний суд також вважає, що відсутність акта огляду на стан сп`яніння не спростовує висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.

На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд доходить до висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з неповнотою судового розгляду, а також порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 

Отже, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова суду першої інстанції як законна та обґрунтована підлягає залишенню без зміни, а подана особою, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 апеляційна скарга – без задоволення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в рішенні у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось; що ОСОБА_1 , не з`явившись на розгляд справи, позбавив себе можливості довести обґрунтованість доводів апеляційної скарги та надати відповідні докази у їх підтвердження.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 22 квітня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван СТАН