ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" лютого 2022 р.                                                               Справа № 914/1697/21
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості, вих.№10-3800/21 від 11 листопада 2021 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року (підписане 21.10.2021 року), суддя Козак І.Б.
у справі №914/1697/21
за позовом Львівського міського центру зайнятості, м. Львів
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , м. Львів
про стягнення 46 466,68 грн.
в с т а н о в и в :
16 червня 2021 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 46    466,68 грн. допомоги по безробіттю.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року у справі №914/1697/21 у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що правонаступництво в майнових приватних правовідносинах здійснюється на підставі передавального акту (ч.2 ст.107 ЦК України). Суд у рішенні зазначає, що позивачем не подано доказів переходу обов`язку виплатити відшкодування (спірну суму) від Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), а у передавальному акті відсутня графа про обов`язок виплатити страхове відшкодування ОСОБА_1 ; строк пред`явлення кредиторських вимог до Військової частини НОМЕР_2 – 14.08.2020 року. Так, місцевий господарський суд дійшов висновку, що у нового правонаступника Військова частина НОМЕР_1 , що є відповідачем у цій справі, відсутній обов`язок відшкодовувати виплачені позивачем ОСОБА_1 страхові виплати внаслідок безробіття, оскільки такий обовязок відповідачу не переданий Передавальним актом при ліквідації попереднього роботодавця, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач – Львівський міський центр зайнятості звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року у справі №914/1697/21 та прийняти нове рішення про задоволення позову. Зокрема, зазначає, що факт поновлення ОСОБА_2 на роботі з 10 травня 2017 року встановлено актом №18 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 29 березня 2021 року. Наголошує, що при універсальному правонаступництві до правонаступника переходять усі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва особі, яка припиняється, незалежно від того, виявлені вони на цей момент чи ні, відображені чи ні вони в передавальному акті. Відтак, на думку скаржника у відповідача як правонаступника роботодавця ОСОБА_2 , наявне зобов`язання, відповідно до ч.4 ст.35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», щодо відшкодування позивачу виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_2 в сумі 46    466,68 грн., у зв`язку із поновленням на роботі за рішенням суду згідно з наказом від 22 червня 2018 року №168-ос.

Ухвалою суду від 19 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/1697/21 за апеляційною скаргою Львівського міського центру зайнятості на рішення Господарського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року.
Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що повідомлення від 02 квітня 2021 року позивач надіслав відповідачу вже після затвердження передавального акту та внесення запису про припинення юридичної особи, тобто після припинення такої, тому вимоги позивача не розглядалися ліквідаційною комісією та не вносилися до ліквідаційного балансу, що свідчить про те, що такі вимоги заявлені після строку, визначеного для заявлення таких вимог та є безпідставними. Відповідач, зокрема посилається на ч.ч.5 та 6 ст.105 ЦК України, а також ч.ч.2, 3 ст.107 ЦК України.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).
Колегія суддів зазначає, що справа розглянута судом протягом «розумного строку», зважаючи на перебування головуючого судді Якімець Г.Г. у відпустці з 20 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року (включно), а також тимчасову непрацездатність членів колегії – судді Бойко С.М. з 17 січня по 28 січня 2022 року (включно), судді Бонк Т.Б. з 31 січня по 04 лютого 2022 року (включно).

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 з 16 грудня 2014 року по 05 травня 2017 року проходив військову службу у Державній прикордонній службі України.
З 14 листопада 2011 року по 05 травня 2017 року ОСОБА_2 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ), перебуваючи на посаді інспектора прикордонної служби-майстра 1 відділення інспекторів прикордонної служби Смільниця ІІ категорії (тип Б) Мостиського (93) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Наказом начальника Мостиського (93) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №161 від 05 травня 2017 року про результати службового розслідування, на ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
Наказом начальника Мостиського (93) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №83-ос від 05 травня 2017 року звільнено в запас Збройних Сил України старшого прапорщика ОСОБА_2 , інспектора прикордонної служби – майстра 1 відділення інспекторів прикордонної служби Смільниця ІІ категорії (тип Б) за статтею 26 частини 6 підпункту «е» (через службову невідповідність).
Наказом начальника Мостиського (93) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №85-ос від 05 травня 2017 року ОСОБА_2 виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення з 10 травня 2017 року.
01 червня 2017 року ОСОБА_2 , будучи звільненим 10 травня 2017 року з Військової частини НОМЕР_2 , зареєструвався у Львівському міському центрі зайнятості з метою пошуку роботи.
Наказом Львівського міського центру зайнятості №НТ170607 від 07 червня 2017 року ОСОБА_2 надано статус безробітного з 01 червня 2017 року.
Наказом Львівського міського центру зайнятості №НТ170608 від 08 червня 2017 року ОСОБА_2 призначено допомогу по безробіттю з 08 червня 2017 року по 02 червня 2018 року, відповідно до п.п.1,3,4 ст.22 та ч.1 ст.23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Поряд з тим, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів начальника Мостиського (93) прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України.
Так, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі №813/2013/17 позов ОСОБА_2 задоволено повністю: визнано протиправними та скасовано: наказ начальника Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №161 від 05 травня 2017 року про результати службового розслідування, в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю ОСОБА_2 ; наказ начальника Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №83-ос від 05 травня 2017 року щодо звільнення в запас Збройних Сил України ОСОБА_2 в частині виключення зі списків особового складу загону та зняття усіх видів забезпечення щодо ОСОБА_2 . Суд також вирішив поновити старшого прапорщика ОСОБА_2 на посаді інспектора прикордонної служби майстра 1 відділення інспекторів прикордонної служби "Смільниця" ІІ категорії (тип Б) Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України. Також присуджено до стягнення з Мостиського 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_2 середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 77 400,40 грн. з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.
Вказана постанова залишена без змін постановами Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2018 року та Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №813/2013/17.
Наказом Львівського міського центру зайнятості №НТ180215 від 15 лютого 2018 року припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного, у зв`язку із поданням особисто письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного з 15 лютого 2018 року.
Допомога по безробіттю виплачувалась ОСОБА_2 з 08 червня 2017 року по 14 лютого 2018 року в загальній сумі 46 466,68 грн.
Виплата вказаної допомоги ОСОБА_2 підтверджується листом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (вих.№20.1.0.0.0/7-210727/15676 від 28 липня 2021 року), що знаходиться у матеріалах справи.
Наказом начальника 93 прикордонного загону (І категорії) Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України №168-ос від 22 червня 2018 року ОСОБА_2 поновлено у списках особового складу, всіх видах забезпечення з 10 травня 2017 року.
Наказом начальника 93 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України №314-ОС від 09 листопада 2018 року ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 11 листопада 2018 року.
Листом за вих.№06-868/21 від 16 лютого 2021 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до Мостиської районної філії Львівського обласного центру зайнятості про проведення перевірки безпосередньо у роботодавця щодо ОСОБА_2 , який перебуваючи на обліку, як безробітний за даними ДРЗДСС проходив військову службу до грудня 2017 року у Військовій частині НОМЕР_2 та йому нараховувалась заробітна плата.
Згідно з актом №18 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 29 березня 2021 року ОСОБА_2 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та у травні 2017 року звільнений в запас Збройних Сил України; поряд з тим, за рішенням Львівського окружного адміністративного суду останнього поновлено на роботі з 10 травня 2017 року; при цьому, ОСОБА_2 не повідомив центр зайнятості про поновлення на роботі.
Повідомленням за вих.№10-1486/21 від 02 квітня 2021 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до Військової частини НОМЕР_2 з вимогою про повернення коштів в сумі 46 466,68 грн. – виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_2 .
Однак, вимоги Львівського міського центру зайнятості ВЧ НОМЕР_2 не виконала та кошти не повернула.
Поряд з тим, судом встановлено, що відповідно до наказу Адміністрації Держприкордонслужби України №52 від 01 червня 2020 року «Про припинення діяльності військової частини НОМЕР_2 у результаті реорганізації» припинено діяльність Військової частини НОМЕР_2 в результаті реорганізації шляхом приєднання до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), яку визначено правонаступником Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність Військової частини НОМЕР_2 припинено у зв`язку із реорганізацією – 29 березня 2021 року, поряд з тим, Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) (ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Встановлені судом вище обставини не заперечуються сторонами.
У червні 2021 року Львівський міський центр зайнятості звернувся до суду з цим позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (як правонаступника Військової частини НОМЕР_2 ) 46 466,68 грн. – виплаченої допомоги по безробіттю.

Згідно з ч.ч.1,3,5 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення за цим Законом є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Допомога по безробіттю виплачується з 8 дня після реєстрації застрахованої особи в установленому порядку в державній службі зайнятості. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років, а для осіб, зазначених у частині другій статті 6 цього Закону та абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", - 180 календарних днів.
Розмір допомоги по безробіттю передбачено ст.23 зазначеного вище Закону.
В силу положень ч.1 ст.34 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.
Частиною 4 ст.35 вказаного Закону передбачено, що із роботодавця утримуються: - сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; - незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; - незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.
Відповідно до ч.2 ст.36 Зазначеного вище Закону застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Згідно з ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» терміни "застрахована особа", "страхувальники" та "роботодавці" вживаються у цьому Законі у значенні, наведеному у Законі України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Частиною 1 ст.4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є зокрема, роботодавці, а саме, серед інших, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: серед інших, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу".
Апеляційним судом встановлено, що роботодавцем, у розумінні ч.4 ст.35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у спірному випадку є Військова частина НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ 14321699), діяльність якої припинено 29 березня 2021 року, у зв`язку із реорганізацією, поряд з тим, правонаступником Військової частини НОМЕР_2 є Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), що  підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result).
Зазначене не заперечується сторонами. Поряд з тим, відповідач вважає, що до нього не перейшов обов`язок з виплати позивачу допомоги по безробіттю, що була виплачена ОСОБА_2 , оскільки такі вимоги не розглядалися та не були включені до ліквідаційного балансу при реорганізації Військової частини НОМЕР_2 .
З наведених вище вимог суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову Львівського міського центру зайнятості до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 46 466,68 грн. допомоги по безробіттю, однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, з огляду на наступне:
Відповідно до ч.ч.1,5 ст.104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно з ч.5 ст.105 ЦК України строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше 2 і більше 6 місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.
Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами (ч.2 ст.107 ЦК України).
Поряд з тим, судом першої інстанції не спростовано доводи позивача про те, що останній не знав та не міг знати про обов`язок Військової частини НОМЕР_2 повернути кошти виплаченої допомоги по безробіттю, станом на час заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється (ВЧ 1494).
Як зазначає позивач він дізнався про обов`язок роботодавця (ВЧ 1494) повернути позивачу виплачену його працівнику допомогу по безробіттю, у зв`язку з поновленням останнього на роботі за рішенням суду, лише 29 січня 2021 року в результаті звірки з даними Пенсійного фонду України, в той час як строк для пред`явлення вимог до ВЧ НОМЕР_2 , яка ліквідовувалася, закінчився – 14 серпня 2020 року.
Докази протилежного у матеріалах справи відсутні. Відповідач не надав суду доказів повідомлення роботодавцем (Військовою частиною НОМЕР_2 ) та/або ОСОБА_2 . Львівський міський центр зайнятості про поновлення безробітного ( ОСОБА_2 ) на роботі за рішенням суду.
Факт поновлення ОСОБА_2 на роботі за рішенням суду встановлено Львівським обласним центром зайнятості актом №18 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 29 березня 2021 року, в той час як 29 березня 2021 року вже припинено діяльність Військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку із її реорганізацією, шляхом приєднання до Військової частини НОМЕР_1 , яка є правонаступником ВЧ НОМЕР_2 .
За приписами ч.8 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються.
Така форма реорганізації юридичної особи як приєднання передбачає припинення діяльності одного підприємства як юридичної особи та передачу належних йому активів та пасивів (майнових прав та зобов`язань) до іншого підприємства (правонаступника). При цьому, у разі приєднання нової юридичної особи не створюється.
Вказана форма реорганізації характеризується переходом усіх прав та обов`язків суб`єктів, що реорганізуються, в порядку універсального правонаступництва до іншої особи. Тобто, обов`язковою умовою реорганізації юридичної особи шляхом приєднання є універсальне правонаступництво за її зобов`язаннями.
При універсальному правонаступництві майно особи, як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника як єдине ціле, причому в цій сукупності єдиним актом переходять всі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва особі, яка припиняється, незалежно від того, виявлені вони на цей момент чи ні, відображені чи ні вони в передавальному акті. При універсальному правонаступництві, зважаючи на відсутність повної визначеності у складі майна, правонаступник спрямовує свою волю не на набуття окремих прав або обов`язків, а на набуття усієї їх сукупності. В результаті він вступає навіть в такі правовідносини, про існування яких міг не знати.
Таким чином, внаслідок приєднання правонаступником завжди буде одна особа, будь-який розподіл прав та обов`язків при таких видах реорганізації  неможливий.
Системний аналіз норм статей 106, 107 Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» дає підстави стверджувати, що передавальний акт призначений для забезпечення обліку прав та обов`язків, які передаються при реорганізації, і його затвердження як юридичний факт не має самостійного значення для виникнення універсального правонаступництва.
Окрім того, за приписами частин 1,2 статті 107 ЦК України  кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом. Після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.
Тобто, чинним законодавством визначено, що положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами повинен містити саме розподільчий баланс при застосуванні такої форми реорганізації як поділ.
Таким чином, у даному випадку, за наслідками реорганізації Військової частини НОМЕР_2 шляхом її приєднання до іншої особи – Військової частини НОМЕР_1 , до останньої переходять всі права та обов`язки Військової частини НОМЕР_2 , тобто, має місце універсальне правонаступництво (аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №908/2337/19).
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Львівського міського центру зайнятості про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 46 4666,68 грн.
Місцевий господарський суд помилково не врахував наведені вище обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, нез`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з наведеним вище, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи положення ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5    675 грн. – у відшкодування витрат по сплаті судового збору (з яких: 2    270 грн. – за подання позову та 3    405 грн. – за подання апеляційної скарги).
Керуючись ст.ст.129, 270, 275, 277, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
постановив:
Апеляційну скаргу Львівського міського центру зайнятості задоволити.
Рішення Господарського суду Львівської області від 12 жовтня 2021 року у справі №914/1697/21 скасувати.
Прийняти нове рішення. Позов задоволити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер – НОМЕР_4 ) на користь Львівського міського центру зайнятості (79060, м. Львів, вул. Княгині Ольги, 122; ідентифікаційний код юридичної особи – 25555035) 46    466,68 грн. – виплаченої ОСОБА_2 допомоги по безробіттю.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер – НОМЕР_4 ) на користь Львівського міського центру зайнятості (79060, м. Львів, вул. Княгині Ольги, 122; ідентифікаційний код юридичної особи – 25555035) 5 675 грн. – у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
На виконання постанови місцевому господарському суду видати накази.
Матеріали справи №914/1697/21 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.
          Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.