Номер провадження: 22-ц/813/11146/21 
Номер справи місцевого суду: 509/4400/21
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: Цюри Т.В., 
суддів Сегеди С.М., Комлевої О.С.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за заявою представника ОСОБА_3 - адвоката Гайдай Яніни Федорівни про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2021 року представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви. В обгрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_3 , згідно розписки, позичила в борг ОСОБА_5 грошові кошти для придбання квартири АДРЕСА_1 в розмірі 600 000 грн, які він повинен був повернути на її першу вимогу. Однак, як повідомила заявниця, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л. було заведено спадкову справу № 6/2021. Заяву після смерті ОСОБА_5 про прийняття спадщини подав його син ОСОБА_1 . З огляду на викладене заявниця збирається звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу зі спадкоємця померлого в рамках спадкового майна. Тому, просила суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 (а.с.2-5).
13 вересня 2021 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області заяву ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Гайдай Яніна Федорівна, адреса для листування: 65020, м. Одеса, вул. Базарна, 85, про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 (а.с.15-16).
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 28 вересня 2021 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права зазначив, що ухвала підлягає скасуванню з огляду на наступне. Апелянт наполягає на тому, що обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора є похідними від прийняття спадщини, а тому отримання останнім свідоцтва про право на спадщину не може порушити прав кредитора спадкодавця. Апелянт вважає, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову у справі у вигляді накладення арешту відсутня, оскільки предметом позову є стягнення коштів, а не визнання права власності на спадкове майно (а.с.18-22).
29 жовтня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 23 грудня 2021 року о 14 год. 30 хв. (а.с.33-35).
В судове засідання, призначене на 23.12.2021 року, з`явився представник апелянта – ОСОБА_2 , інші сторони у справі до суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.
Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення при задоволенні позову. Крім того, суд першої інстанції виходив із того, що вид забезпечення позову, обраний позивачем, є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
В порядку ст. 150 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3ст.150 ЦПК України).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Так, з матеріалів справи вбачається, що заява про забезпечення позову мотивована тим, що в разі незабезпечення позовних вимог, відповідач отримає свідоцтво про спадщину та в подальшому реалізує квартиру, що на думку заявника, зробить неможливим виконання рішення суду та змусить позивача ініціювати нові позови, що спричинить для нього тривалий судовий розгляд та значні витрати.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову у вказаній справі, оскільки в разі відчуження відповідачем об`єкту нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь третіх осіб або його поділу, в подальшому у разі задоволення позову, виконання рішення суду, постановленого за позовом ОСОБА_3 , буде неможливим.
Забезпечення позову в даному випадку, виступає запорукою виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь позивача, а тому апеляційний суд вважає, що вимоги про забезпечення позову є співмірними позовним вимогам.
Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції вжито заходів забезпечення позову без будь-яких належних доказів, які повинні бути надані позивачем на підтвердження своїх вимог та наявності боргу, апеляційний суд відхиляє, як необґрунтовані, оскільки в поданій заяві ОСОБА_3 доведено, що між сторонами дійсно існує спір, зокрема тим, що заявницею подано до суду першої інстанції боргову розписку, а тому невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Крім того, Одеський апеляційний суд наголошує на тому, що суд при розгляді питань про забезпечення позову не зобов`язаний перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Довід апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не пред`явлено позов протягом десяти днів з дня подання заяви до суду, є неспроможним, оскільки відповідно до реєстру судових рішень ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.12.2021 року було відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення боргу та в якій зазначено, що позивач звернулась до суду з позовом 23.09.2021 року.
З огляду на вищевикладене апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права чи порушення норм матеріального права, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП],§ 41.
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року про забезпечення позову - залишити без задоволення.
Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 вересня 2021 року про забезпечення позову по цивільній справі за заявою представника ОСОБА_3 , адвоката Гайдай Яніни Федорівни про забезпечення позову до подання позовної заяви -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29.12.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду                  Т.В. Цюра

С.М. Сегеда

О.С. Комлева