ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року	Львів	Справа № 140/551/20 пров. № СК-А/857/14784/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, головуючий суддя – Денисюк Р.С., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач – ГУ ДПС у Волинській області звернулося в суд з позовом до ФОП ОСОБА_1 , в якому просило підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна на підставі рішення від 04.02.2020 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що у зв`язку з відмовою відповідача у допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки ГУ ДПС у Волинській області 04.02.2020 року об 10:00 год. прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , обґрунтованість якого позивач просить підтвердити в судовому порядку.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує обставинами вказаними ним у поданому адміністративному позові. Вважає, що висновки суду попередньої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову є передчасними.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ГУ ДПС у Волинській області прийнято наказ від 13.01.2020 року №71 про проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання ОСОБА_1 з 27.01.2020 року терміном 10 діб, з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства (а.с. 5).
13.01.2020 року на підставі вищевказаного наказу видані направлення на перевірку головним державним ревізорам-інспекторам Стирко І.В. та Поляк Р.М. №№000135, 000136 відповідно (а.с. 6).
27.01.2020 року посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області здійснено виїзд за адресою здійснення господарської діяльності суб`єкта господарювання ОСОБА_1 , а саме: торгового павільйону за адресою: АДРЕСА_1 .
Після пред`явлення службових посвідчень посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області було запропоновано підприємцю ознайомитися з копією наказу на проведення фактичної перевірки та направленнями, а також розписатися в направленнях на перевірку, проте було отримано відмову, про що складено акт про відмову від підпису у направленні на перевірку, ознайомлення та отримання примірника наказу на перевірку від 27.01.2020 року №32/03-20-05-05 (а.с. 10).
Також вказаною особою було відмовлено в допуску контролюючого органу до проведення перевірки, про що складено акт відмови від допуску до перевірки від 27.07.2020 року №33/03-20-05-05 (а.с.8). 
03.02.2020 року посадовими особами ГУ ДПС у Волинській області здійснено повторний виїзд за адресою здійснення господарської діяльності суб`єкта господарювання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , проте підприємцем було відмовлено в допуску контролюючого органу до проведення перевірки, про що складено акт відмови від допуску до перевірки від 03.02.2020 року №46/03-20-05 (а.с. 7). 
04.02.2020 року в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків (а.с. 4).
Не погоджуючись з наказом про проведення фактичної перевірки від 13.01.2020 року №71 ФОП ОСОБА_1 оскаржила його в судовому порядку. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року у справі № 140/307/20 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу в задоволенні позову відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 13.08.2020 року.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДПС у Волинській області звернулося до суду з адміністративним позовом про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна, зі спливом строку, встановленого пунктом 94.10 статті 94 ПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно з приписами частини четвертої  статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень мають право звернутись до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Право звернення до суду суб`єктом владних повноважень - податковим органом визначено статтею 94 Податкового кодексу України, а саме на суд покладено обов`язок  перевірити обґрунтованість рішення контролюючого органу про застосування адміністративного  арешту майна платника податків. Відтак, для здійснення судового контролю за рішенням податкового органу, яке зачіпає права та інтереси платника податків, податковий орган зобов`язаний звернутись до суду.
Зверненню податкового органу до суду передує процедура застосування адміністративного арешту, встановлена статтею 94 Податкового кодексу України, відповідно до якої, контролюючим органом може бути накладено арешт на майно платника податків, який полягає у обмежені або забороні платнику податків реалізацію прав розпорядження або користування його майном. Адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом (пункт 94.1).
Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків (пункт 94.6).
Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні (пункт 94.10)
Припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим (підпункт 94.19.1 пункту 94.19); скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт (підпункт 94.19.6 пункту 94.19);  прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту (підпункт 94.19.7 пункту 94.19).
Тобто,  відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 Податкового кодексу України, припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у  пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Оскільки з моменту прийняття рішення про накладення адміністративного арешту майна вже минуло 96 годин, встановленого для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 14.01.2021 року у справі №815/3986/16.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог податкового органу.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №140/551/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький