ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2022 року                                        Справа № 902/843/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Мельник О.В. ,  суддя Гудак А.В. 
секретар судового засідання Ткач Ю.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2021 р. у справі №902/843/21 (суддя Тварковський А.А., повний текст рішення складено 06.12.2021 р.)  
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс"
про визнання протиправними дій посадової особи підприємства, визнання недійсним рішення зборів співвласників підприємства відповідача від 21.11.2002 р., оформленого протоколом № 5 та відновлення майнового становища
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився;
відповідача - не з`явився;   
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс", в якому просить суд (враховуючи заяву про зміну позовних вимог): 
- визнати протиправними дії посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі КП "Екран-Сервіс";
- визнати недійсним рішення загальних зборів співвласників КП "Екран-Сервіс" від 21.11.2002 р., оформлене протоколом № 5;
- відновити майнове становище позивача, яке існувало до порушення його прав і яке відповідає розрахунку розподілу вартості майна та прибутку між власниками КП "Екран-Сервіс", станом на 01.12.2002 р. в розмірі 12,08 % статутного капіталу.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що трудовий колектив підрозділу "Екран" Вінницького обласного об`єднання "Побутрадіотехніка" в кількості 37 осіб в 1995 році за особисті кошти в сумі 12 287 000 крб викупив державне майно, яким користувався колектив і створив КП "Екран-сервіс". Кожний член колективу заплатив суму коштів, залежну від ступеня його трудової участі (стажу роботи і величини заробітної плати), що зазначено в Засновницькому договорі, посвідченому нотаріусом 20.03.1995 р. Згідно умов Засновницького договору, частка позивача у вартості спільного майна КП "Екран-сервіс" становила 9 %, або 1106000 крб., яка сплачена особисто. За час діяльності КП "Екран-сервіс" частина співвласників, в кількості 14 осіб, припинила трудові відносини з підприємством і, згідно норми п. 4 ст. 23 ЗУ "Про власність" отримали вартість вкладу в статутний фонд за рахунок нерозподіленого прибутку підприємства, що змінило співвідношення майнових часток між співвласниками. Згідно розрахунку частка позивача в статутному фонді підприємства склала 12,08 %.
Позивач вказує, що не будучи обраним директором КП "Екран-сервіс" (без жодних повноважень) ОСОБА_2 , без досягнення одностайної згоди співвласників на зміну величини їх часток 21.11.2002 р. скликав загальні збори співвласників підприємства, перебравши на себе функції голови зборів, без обговорення по суті питання перерозподілу статутного капіталу колективного підприємства, поставив на голосування питання зрівняння часток співвласників у статутному капіталі. Використовуючи становище, як умовний директор і голова зборів, проігнорував і не поставив на голосування пропозицію співвласниці ОСОБА_3 про використання статутного капіталу за частками, затвердженими установчим договором колективного підприємства, за яким враховано внесок кожного з співвласників у власність майна КП. При голосуванні за зрівнювання часток не досягнута згода всіх співвласників. Вісім співвласників (із 23 присутніх на зборах), які в сукупності володіли частками більш ніж 55 % статутного капіталу колективного підприємства не погодилися з таким рішенням та з таким зрівнянням. Проте ОСОБА_2 , без відповідних правових підстав, збільшив величину свого вкладу в статутний капітал з 1,84 % до 4,52 % і заволодів майновими та корпоративними правами, які йому не належали. Компенсацію втрат співвласників, при такому перерозподілі статутного  капіталу, жодному з співвласників не нараховано та не виплачено. Діями ОСОБА_2 нормативно встановлений обсяг майнових та корпоративних прав позивача таким перерозподілом часток обмежено в 2,79 рази. 

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 25.11.2021 р. у справі № 902/843/21 в позові відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами як порушення його прав діями ОСОБА_2 щодо скликання та проведення загальних зборів КП "Екран-Сервіс" 22.11.2002 р., так і прийняттям оскаржуваного рішення, оформленого протоколом № 5 від 22.11.2002 р. Також судом прийнято до уваги те, що позивачем не обрано належного способу захисту в частині вимог щодо відновлення майнового становища позивача станом на 01.12.2002 р., що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою захистити його майнове право.
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що рішення загальних зборів КП "Екран-Сервіс" проведені особою без повноважень, без завчасного повідомлення про час, місце та порядок денний їх проведення, про що позивач повідомив суд у клопотанні від 22.09.2021 р. Відсутність повідомлення про збори призводить до недійсності рішень, прийнятих на зборах. Доказом такої відсутності є заява ініціативної групи учасників про зміну керівника КП "Екран-сервіс", датована 07.11.2002 р., а збори, оформлені протоколом № 5, відбулися 21.11.2002 р.
Апелянт посилається на положення ст. 113 Цивільного кодексу Української РСР, яка була чинною на момент реорганізації КП в ТОВ, якою передбачено, що володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності проводиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом. Тому незгода із зрівнюванням часток в статутному капіталі КП восьми учасників, які у сукупності володіли більше 55 % статутного капіталу ТОВ нікому не дає правових підстав на такі зрівняння. Кожний учасник спільної часткової власності відповідно до своєї частки має право на оплатне або безоплатне відчуження іншій особі, своєї частки в спільному майні.
Скаржник зазначає, що 29.04.2003 р. правочин вчинено за відсутності вільного волевиявлення потерпілого, оскільки установчий договір ним підписаний під тиском та погрозами примусового виключення товариства, а тому відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України є недійсним.
На думку скаржника дії ТОВ "Екран-Сервіс", в особі ОСОБА_2 , за нормою ст. 228 ЦК України прямо визначають нікчемність правочину, який порушує публічний порядок, в тому числі заволодіння частками учасників. Тому, якщо в процесі розгляду справи стане зрозумілим, що даний правочин порушує публічний порядок, суд, керуючись ч. 5 ст. 216 ЦК України, має застосовувати наслідки нікчемності такого правочину за власною ініціативою. Провина має враховуватися, а право потерпілого має бути захищеним. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги його відповідь на відзив по справі, та послався на те, що позивач невірно застосував способи захисту, визначені ст. 16 ЦК України. Наявність величини частки позивача в статутному капіталі відповідача та факт пограбування частки позивача доказано засновницьким договором та розрахунком розподілу вартості майна КП, станом на 01.12.2002 р., а величина частки в майні відповідача визначена установчим договором товариства від 29.04.2003 р., копії яких є додатком у справі та до скарги.
Скаржник просить суд розглядати апеляційну скаргу без його участі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс" надіслало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що 12.12.2002 р. загальними зборами на базі КП "Екран-сервіс" було створено ТОВ "Екран-Сервіс". Засновниками товариства виступили члени трудового колективу (23 власника), до яких відноситься позивач. Рішенням загальних зборів ТОВ "Екран-Сервіс" було затверджено статут та установчий договір, який добровільно підписав позивач. Кожен із учасників в тому числі і позивач мав рівну частку в розмірі 4,35 % статутного капіталу, крім учасника ОСОБА_4 , який мав частку в розмірі 4,30 % статутного капіталу, керівником виконавчого органу було обрано ОСОБА_2 25.12.2002 р. позивач та директор КП "Екран-сервіс" передав справи директору ТОВ "Екран-Сервіс" ОСОБА_2 21.01.2003 р. учасниками ТОВ "Екран-Сервіс" була прийнята додаткова угода про внесення змін до установчого договору, якою учасники товариства збільшили статутний фонд до 38 334 грн, та ввели в учасники товариства - ПНВП "Інтеграл-М" на 40 % і в кожного учасника по 2,61 %, крім учасника ОСОБА_4 2,58 %, в додатковій угоді до установчого договору позивач добровільно підписався. 14.03.2003 р. учасниками ТОВ "Екран-Сервіс" був прийнятий новий установчий договір, в якому учасники товариства збільшили статутний фонд до 266 тис. грн, а частку ПНВП "Інтеграл-М" до 91,26 % і в кожного учасника по 0,38 %. 29.04.2003 р. учасник - ПНВП "Інтеграл-М" вийшов з учасників товариства з частиною приміщення площею 492,1 кв. м., та зробив розподіл часток між учасниками товариства наступним чином: кожен із учасників в тому числі позивач отримав рівну частку в розмірі 4,34% статутного капіталу, крім ОСОБА_2 , який отримав частку в розмірі 4,52% статутного капіталу, на основі чого був підписаний новий установчий договір ТОВ "Екран-Сервіс", який добровільно підписав позивач.

ОСОБА_1 надіслав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення. Позивач спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

В судове засідання 02.02.2022 р. учасники справи не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи, заяву позивача про розгляд скарги без його участі, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як встановлено судом першої інстанції із реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Екран-Сервіс", наказом реєстраційної палати Вінницької міської ради № 796-р від 18.12.2002 р. КП "Екран-Сервіс" перереєстровано у ТОВ "Екран-Сервіс".

Позивач стверджує, а відповідач не заперечив того, що такій перереєстрації передувало рішення загальних зборів власників КП "Екран-Сервіс", оформлене протоколом  від 21.11.2002 р. № 5 (оскаржуване рішення). Копію даного рішення зборів надано позивачем до позовної заяви, в матеріалах реєстраційної справи ТОВ "Екран-Сервіс" оскаржуване рішення,оформлене протоколом  від 21.11.2002, відсутнє.

Відповідно до рішення загальних зборів власників КП "Екран-Сервіс", оформленого протоколом  від 21.11.2002 р. № 5,  на зборах були присутні: власники КП "Екран-сервіс" в кількості 21 чоловік, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_3 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_21 та не власники КП "Екран-сервіс" (члени трудового колективу) - ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .
Загальні збори проводилися згідно порядку денного: 1) Про реорганізацію КП "Екран-Сервіс" в ТОВ "Екран-Сервіс"; 2) Про введення в склад засновників товариства нових членів; 3) Про формування статутного фонду товариства; 4) Про обрання директора товариства; 5) Про затвердження статуту товариства; 6) Про підписання уставного договору товариства.
За результатами проведених зборів прийнято рішення, зокрема реорганізувати КП "Екран-сервіс" в ТОВ "Екран-сервіс" та створено статутний фонд нового товариства за рахунок грошових внесків юридичної особи та власників КП "Екран-сервіс" у розмірі 16 500 грн. Зазначено, що засновники володіють частками в статутному фонді: юридична особа - 6 595, 05 грн або 39,97 %, кожен власник КП "Екран-сервіс" по 430, 65 грн - 2,61 %, 23 власники КП "Екран-сервіс" - 9 904,95 грн - 60,03 %.  
Рішення ухвалено більшістю голосів: "за" - 13 чол., проти - 3 чол., утрималося - 5 чол.  

Предметом даного позову є вимоги позивача про:
- визнання протиправними дій посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі КП "Екран-Сервіс";
- визнання недійсним рішення загальних зборів власників КП "Екран-Сервіс", оформленого протоколом від 21.11.2002 р. № 5;
- відновлення майнового становище позивача, яке існувало до порушення його прав і яке відповідає розрахунку розподілу вартості майна та прибутку між власниками КП "Екран-Сервіс", станом на 01.12.2002 р. в розмірі 12,08 % статутного капіталу.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання протиправними дій посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі КП "Екран-Сервіс", суд вказує наступне. 
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
Порушення права (інтересу) пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу.
Отже, кожна особа має право в порядку, встановленому процесуальним законом, звернутися до суду, зокрема господарського, за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи, інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором, а якщо закон або договір ефективного способу захисту не визначають - суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти субєкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Статтею 20 ГК України встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України унормовано, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Апеляційний господарський суд зазначає, що правовий спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права/охоронювані законом інтереси. Правові спори виникають внаслідок порушення суб`єктивних прав/інтересів у результаті протиправних дій, а також у разі невизнання або оспорювання суб`єктивних прав.

Позивач вбачає правовий спір з посадовою особою ОСОБА_2 в тому, що останній безпідставно змінив розмір і перерозподілив частки співвласників в статутному капіталі КП "Екран-Сервіс". Способом захисту зазначає визнання його дій протиправними та вважає такий спір корпоративним.

Відповідно до змісту ч. 1     ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. 
Згідно із ч. 3 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

З огляду на викладене, колегія суддів вказує, що такого способу захисту права як визнання протиправними дій фізичної особи, навіть за умови, що вона колись обіймала (чи обіймає) певну посаду або була учасником і діяла протиправно щодо прав/інтересів позивача, не передбачено законом в якості самостійного способу захисту. Задоволення такої вимоги не призведе до поновлення прав позивача, тим більше корпоративних, оскільки не буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, не відбудеться компенсації витрат, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, не будуть нівельовані негативні наслідки порушення його прав. По суті така вимога спрямована на встановлення обставини, яка може доводитись при зверненні до суду за захистом права способом, встановленим законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. У цій справі поняття "спір, який не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства" слід тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття яке стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію саме господарських судів, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що заявлені у справі вимоги щодо визнання дій посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі КП "Екран-Сервіс" - протиправними, не підлягають судовому розгляду, оскільки задоволення позовних вимог позивача у такому вигляді не може призвести до реального захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, а тому такі позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в рамках жодної судової юрисдикції.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.07.2021 р. у справі № 916/2305/20.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів власників КП "Екран-Сервіс", оформленого протоколом від 21.11.2002 р. № 5, суд зазначає наступне.
Спір у справі в цій частині стосується питання визнання недійсними рішення загальних зборів відповідача. Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Предмет доказування під час розгляду справи у суді складають факти, якими сторони обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню під час ухвалення судового рішення.
Як установлено судом апеляційної інстанції, КП "Екран-Сервіс" перереєстровано в ТОВ "Екран-Сервіс" на підставі наказу реєстраційної палати Вінницької міської ради № 796-р від 18.12.2002 р. 
Позивач доводить суду (відповідачем не заперечується), що такій перереєстрації передувало рішення загальних зборів власників КП "Екран-Сервіс", оформлене протоколом  від 21.11.2002 р. № 5 (оскаржуване рішення). Копію оскаржуваного рішення зборів надано позивачем до позовної заяви, в матеріалах реєстраційної справи ТОВ "Екран-Сервіс" оскаржуване рішення відсутнє.
В позовній заяві позивач вказує лише про безпідставність перерозподілу часток співвласників в КП "Екран-Сервіс", не визначаючи правових підстав для визнання оспорюваного рішення зборів недійсним. Лише в заяві про зміну позовних вимог (т. 1, а. с. 104) та в апеляційній скарзі, позивач вказує, що його не було повідомлено про проведення спірних зборів та про порядок денний зборів, що порушує його право як учасника КП "Екран-Сервіс". 

Колегія суддів вказує, що згідно зі ст. 2 Закону України "Про підприємства в Україні" (тут і надалі в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення зборів) відповідно до форми власності можуть діяти, зокрема, колективні підприємства, засновані на власності трудового колективу підприємства.
Право колективної власності юридичної особи, створеної на базі майна її членів (учасників), полягає у використанні належних їй засобів виробництва на власний розсуд і в інтересах її членів (учасників).
Відповідно до ст. 9 Закону України "Про підприємства в Україні" підприємство діє на основі статуту. Статут затверджується власником (власниками) майна, а для державних підприємств - власником майна за участю трудового колективу. 
У статуті підприємства визначаються власник та найменування підприємства, його місцезнаходження, предмет і цілі діяльності, його органи управління, порядок їх формування, компетенція та повноваження трудового колективу і його виборних органів, порядок утворення майна підприємства, умови реорганізації та припинення діяльності підприємства. У найменуванні підприємства визначаються його назва (завод, фабрика, майстерня та інші) і вид (індивідуальне, сімейне, приватне, колективне, державне) та інше. 
До статуту можуть включатися положення, пов`язані з особливостями діяльності підприємства: про трудові відносини, що виникають на підставі членства; про повноваження, порядок створення та структуру ради підприємства; про знаки для товарів і послуг та інше. 
У статуті підприємства визначається орган, який має право представляти інтереси трудового колективу (рада трудового колективу, рада підприємства, профспілковий комітет та інше). 
Відповідно до статуту КП "Екран-Сервіс", затвердженого  протоколом загальних зборів власників майна підприємства від 04.05.1994 р. (тут і надалі в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення зборів), вищим керівним органом КП є загальні збори членів трудового колективу - власників КП. Збори правомочні приймати рішення з любих питань діяльності КП. Збори вважаються правомочними, якщо на них присутні не менше 2/3 членів трудового колективу. Збори скликаються по мірі необхідності, але не рідше 2 разів на рік. Позачергові збори можуть скликатися за вимогою 25 % членів трудового колективу (п.п. 7.1,7.2.  статуту).
Рішення на зборах приймаються простою більшістю (п. 7.3. статуту).
Відповідно до п. 7.6. статуту правління КП готовить і проводить чергові і позачергові збори власників КП.

Аналізуючи положення статуту КП "Екран-Сервіс", який був чинний на момент прийняття спірного рішення зборів, суд дійшов висновку, що ним не врегульовано порядку повідомлення власників КП про проведення загальних зборів.

Під час розгляду даної справи, господарський суд враховує, що не всі порушення законодавства, допущенні під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. За наявності належних доказів участі у загальних зборах учасників, суд може відмовити в позові про визнання недійсними рішень загальних зборів.
Порушення порядку персонального повідомлення учасника не є підставою для визнання рішень загальних зборів недійсними у випадку встановлення судом факту присутності учасника на цих загальних зборах. Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 р. у справі № 912/712/19.
Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв`язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства; прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах; відсутність протоколу загальних зборів ТОВ; відсутність протоколу загальних зборів, підписаного головою і секретарем зборів.
Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв`язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.
Для визнання недійсним рішення загальних зборів юридичної особи необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Як встановлено апеляційним судом, відповідно до засновницького договору про створення та діяльність КП "Екран-Сервіс" від 20.03.1995 р., власниками підприємства було 37 осіб. У даному договорі визначено частки кожного із власників підприємства, зокрема ОСОБА_1 мав частку 9 % (т. 1, а. с. 6-11).
Як вказується позивачем в позовні заяві, за час діяльності КП "Екран-сервіс" частина співвласників в кількості 14 осіб, припинила трудові відносини з підприємством та отримали вартість свого вкладу в статутний фонд за рахунок нерозподіленого прибутку підприємства.
Тобто, на час проведення спірних зборів КП "Екран-сервіс" 21.11.2002 р., власниками підприємства було 23 особи, про що вказано і в протоколі зборів від 21.11.2002 р. № 5.

Як вже встановлено апеляційним судом, вищим керівним органом КП "Екран-сервіс" є загальні збори членів трудового колективу - власників колективного підприємства.
Із змісту протоколу від 21.11.2002 р. № 5 вбачається, що на зборах були присутні 21 власник КП "Екран-сервіс", тобто вказані збори були правомочними в силу п. 7.1 статуту відповідача. Рішення щодо визначення часток власників в статутному капіталі КП "Екран-сервіс" ухвалено більшістю голосів: "за" - 13 чол., проти - 3 чол., утрималося - 5 чол., що відповідає п. 7.3. статуту КП "Екран-сервіс".
Колегія суддів приймає до уваги те, що позивач приймав активну участь у спірних зборах, здійснював голосування по всіх питаннях порядку денного, вносив свої пропозиції щодо введення в склад засновників нових членів трудового колективу, тобто реалізував своє право як одного із власників КП "Екран-сервіс" на участь у зборах. 

З огляду на те, що позивач приймав участь у спірних зборів КП "Екран-сервіс" 21.11.2002 р. та голосував за всіма пунктами порядку денного, суд не вбачає підстав визнавати недійсним рішення зборів співвласників КП "Екран-Сервіс" від 21.11.2002 р., оформлене протоколом № 5 з підстав порушення порядку скликання зборів. При цьому, суд враховує те, що позивач не наводить взагалі жодних обставин з наданням відповідних доказів щодо порушення порядку скликання чи проведення спірних зборів.

Позивач доводить порушення своїх прав тим, що спірним рішенням зборів власників КП "Екран-сервіс" 21.11.2002 р., було неправомірно змінено частки власників підприємства, без досягнення згоди всіх співвласників на зміну їх часток. Проігноровано та не поставлено на голосування пропозицію співвласника про використання статутного капіталу за частками, затвердженими установчим договором колективного підприємства, за яким враховано внесок кожного з співвласників у власність майна КП.
Як встановлено апеляційним судом, спірним рішенням зборів від 21.11.2002 р. було реорганізовано КП "Екран-сервіс" в ТОВ "Екран-сервіс" та створено статутний фонд нового товариства за рахунок грошових внесків юридичної особи та власників КП "Екран-сервіс" у розмірі 16 500 грн. Зазначено, що засновники володіють частками в статутному фонді: юридична особа - 6 595, 05 грн або 39,97 %, кожен власник КП "Екран-сервіс" по 430, 65 грн - 2,61 %, 23 власники КП "Екран-сервіс" - 9 904,95 грн - 60,03 %.  
Колегія суддів вказує, що п. 4.2. статуту КП "Екран-сервіс" було передбачено, що зміна первинної суми статутного фонду проводяться за рішенням загальних зборів власників КП. 
Пунктом 7.1. статуту передбачено, що збори правомочні приймати рішення з любих питань діяльності КП. Рішення на зборах приймаються простою більшістю.
До виняткової компетенції загальних зборів  КП "Екран-сервіс" належить: затвердження статуту КП, а також змін і доповнень до нього; затвердження порядку розподілу та використання прибутків, нормативів і порядку створення фондів КП, прийняття рішення про припинення діяльності КП. 
Згідно п. 9.1. статуту, реорганізація і ліквідація КП проводиться на підставах, передбачених законодавчими актами України за рішенням членів трудового колективу - власників КП, за рішенням суду, чи арбітражного суду. 
Пунктом 9.4. статут передбачено, що реорганізація та ліквідація КП проводиться за умов, визначених ст. 34 ЗУ "Про підприємства в Україні".
Відповідно до ст. 34 ЗУ "Про підприємства в Україні" (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення), ліквідація  і  реорганізація  (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за  рішенням  власника,  а  у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При реорганізації і ліквідації підприємства звільнюваним працівникам гарантується  додержання їх прав та інтересів відповідно до трудового законодавства України. Підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України. При перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.

З огляду на вказані вимоги закону та статуту, в даному випадку за спірним рішенням було здійснено реорганізацію КП "Екран-сервіс" в ТОВ "Екран-сервіс" шляхом перетворення, за рішенням членів трудового колективу - власників КП, що відповідає вимогам ст. 34 ЗУ "Про підприємства в Україні" та п. п. 7.1., 9.1., 9.4. статуту КП "Екран-сервіс".

Посилання позивача на те, що на спірних зборах 21.11.2002 р. було неправомірно змінено частки власників підприємства, без досягнення згоди всіх співвласників на зміну їх часток, суд вважає необґрунтованими, оскільки рішення в цій частині прийняте у відповідності до п. 7.1. статуту КП "Екран-сервіс", яким передбачено, що збори правомочні приймати рішення з любих питань діяльності КП, а рішення на зборах приймаються простою більшістю, а тому для прийняття вказаного рішення не потрібна була згода всіх співвласників.

Доводи позивача про те, що на спірних зборах 21.11.2002 р. було проігноровано та не поставлено на голосування пропозицію співвласника ОСОБА_3 про використання статутного капіталу за частками, затвердженими установчим договором колективного підприємства, за яким враховано внесок кожного з співвласників у власність майна КП, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки із змісту спірного протоколу не можливо встановити, що ОСОБА_3 вносила саме таку пропозицію (в протоколі вказано, що слухали інформацію ОСОБА_3 про частки, які були в КП "Екран-сервіс"). Разом з тим, суд вказує, що оскільки рішення було прийнято саме в редакції оспорюваного протоколу, то така пропозиція (у разі, якщо вона і була висловлена) не знайшла своєї підтримки у інших власників КП "Екран-сервіс"; рішення по питанню формування статутного фонду ТОВ "Екран-сервіс" прийнято відповідно до порядку денного та згідно п. 7.1. статуту.

Також судом враховується, що з часу проведення спірних зборів власників КП "Екран-сервіс" минуло 19 років, позивачу було відомо про прийняття спірного рішення зборами та весь цей час він не заперечував законність даного рішення зборів та погоджувався з ним. Після прийняття спірного рішення до складу товариства приймалися і вибували учасники, вносилися зміни до статуту, затверджувалися нові установчі договори, які підписувалися позивачем. Суд вказує, що доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попередній поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення юридичного факту (рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним рішення зборів співвласників КП "Екран-Сервіс" від 21.11.2002 р., оформленого протоколом № 5, тому відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині відновити майнове становище позивача, яке відповідає розрахунку розподілу вартості майна та прибутку між власниками КП "Екран-Сервіс", станом на 01.12.2002 р. в розмірі 12,08 % статутного капіталу, суд вказує наступне.
Враховуючи те, що відповідач здійснює діяльність у формі товариства з обмеженою відповідальністю, тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 р. у справі №923/876/16, в якій Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що перелік способів захисту учасників товариств з обмеженою відповідальністю або з додатковою відповідальністю міститься у статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", норми якого є спеціальними для зазначених товариств.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю або товариства з додатковою відповідальністю  подаються, документи:  1) заява про державну реєстрацію змін до цих відомостей; 2) документ про сплату адміністративного збору; 3) один із таких відповідних документів: а) рішення загальних зборів учасників товариства про визначення розміру статутного капіталу та розмірів часток учасників; б) рішення загальних зборів учасників товариства про виключення учасника з товариства; в) заява про вступ до товариства; г) заява про вихід з товариства; ґ) акт приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі товариства; д) судове рішення, що набрало законної сили, про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства; е) судове рішення, що набрало законної сили, про стягнення з (повернення з володіння) відповідача частки (частини частки) у статутному капіталі товариства.
З урахуванням пп. "д" п. 3 ч. 5 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі якщо особа прагне відновити становище, яке існувало до порушення її прав, належним способом захисту у цьому разі є позов про визначення розміру статутного капіталу товариства та розмірів часток учасників товариства. Аналогічні висновки підтримано Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 04.08.2020 р. у справі № 910/10764/19.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту в частині вимог щодо відновлення майнового становища позивача, станом на 01.12.2002 р., що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд вказує наступне.
Відповідно до ст. 256, ч. ч.3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом частини 1 статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати наслідки спливу позовної давності, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Враховуючи те, що апеляційним господарським судом не встановлено порушення прав позивача при вирішенні спору, тому не застосовується строк позовної давності.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.

При цьому, суд зазначає, що в рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін. ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення ЄСПЛ у справі "Трофимчук проти України").

Підсумовуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2021 р. у справі № 902/843/21 підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі КП "Екран-Сервіс", з прийняттям в цій частині нового рішення, яким провадження у справі закрити. В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. 

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2021 р. у справі №902/843/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій посадової особи ОСОБА_2 по безпідставній зміні розміру і перерозподілу часток співвласників в статутному капіталі КП "Екран-Сервіс".
Прийняти в цій частині нове рішення, яким провадження у справі закрити.
В решті рішення Господарського суду Вінницької області від 25.11.2021 р. у справі №902/843/21 - залишити без змін. 

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст. ст. 287-291 ГПК України.

4. Справу повернути до Господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2022

Головуючий  суддя                                                                      Олексюк Г.Є. 

Суддя                                                                                              Мельник О.В.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.