Справа № 127/25816/20
Провадження № 22-ц/801/365/2022
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року	Справа № 127/25816/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
секретар судового засідання Француз М. Г.
учасники справи:
позивач (особа яка подала апеляційну скаргу):  ОСОБА_1 ,
відповідач: Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року, ухвалене у складі судді Федчишена С. А. в м. Вінниця, дата складення повного рішення 13 грудня 2021 року,-
в с т а н о в и в:
У листопаді 2002 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» про визнання недійсними договорів розподілу природного газу та висував вимогу: визнати недійсними договори розподілу природного газу № 56ХМ01F77410057Y (по особовому рахунку 0100398595 -  АДРЕСА_1 ) та №  НОМЕР_1  (по особовому рахунку  НОМЕР_2  -  АДРЕСА_2 ), сформовані АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» на ім`я  ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є споживачем природного газу по особових рахунках № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 . З 2020 року позивачеві почали надходити повідомлення про сплату рахунків за розподіл (доставку) природного газу, потім почали надходити повідомлення про припинення газопостачання в зв`язку з існуванням боргу. Проте жодних пропозицій (супровідних листів та заяв-приєднання) про укладення договору про розподіл (доставку) газу він не отримував, відповідач самостійно сформував такі договори, які позивач не підписував, не підписував він і Акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін. Оспорювані ним договори містять посилання на розрахунок оплати послуг з розподілу (доставки) газу, який не відповідає дійсному обсягу споживання цих послуг, тому порушує вимоги статей 18 та 21 ЗУ «Про захист прав споживача». Також зауважує, що оспорювані ним договори сформовані на базі Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, який суперечить Конституції України.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем використано Типовий договір розподілу природного газу, затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 (зі змінами), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1384/27829. Договір розподілу природного газу є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, згідно п.4 ч. 2 розділу 3 глави VI Кодексу ГРМ визначено, що укладення Договору розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Відтак суд дійшов висновку, що для приєднання до умов договору розподілу та фактичного укладення договору споживачу не обов`язково мати підписану заяву приєднання, а достатньо здійснити одну із передбачених законодавством дій, а саме: сплатити за послуги Оператора ГРМ, та/або мати документально підтверджене споживання природного газу. Відповідачем у відповідності до вимог п.71.1. Типового договору, пунктів 1, 2, 5-214 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», на офіційному сайті було розміщено і Типовий договір, і інформацію про тарифи на розподіл природного газу. Позивач споживав природний газ як до 01.01.2020 року (в тариф була включена як ціна за газ, так і за розподіл природного газу), так і після цього (ціна за газ і за розподіл газу була виокремлена в окремі рахунки. Суд, оцінивши в сукупності всі обставини справи, дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання недійсними оспорюваних позивачем договорів.
Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Андрікевича Ю. В., подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить скасувати оскаржуване ним судове рішення та позов задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив фактичні обставини справи, не дав оцінку експертному висновку, який підтвердив, що позивач не підписував Акт розмежування балансової вартості, який є невід`ємною частиною договору розподілу природного газу, оспорювані договори не містять інформації про дату їх укладення. Також зауважує, що справа розглядалася в порядку загального провадження, проте коли після відводу суду справу передано було судді Федчишену С. А., він провів розгляд в порядку спрощеного позовного провадження: про це зазначено в протоколах судового засідання.
31.01.2022 року від АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» через засоби поштового зв`язку (здано на пошту 28.01.2022) до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. 
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
По справі встановлено наступні обставини:
-ОСОБА_1 є споживачем природного газу по двох об`єктах газопостачання як побутовий споживач:
1)за адресою буд. АДРЕСА_1 : особовий рахунок  № НОМЕР_3 , ЕІС- код 56ХМ01F77410057Y
-за адресою буд. 7, вул. Революційна, с. Садове, Літинський р-н, Вінницька обл.: особовий рахунок № НОМЕР_2 , ЕІС-код 56ХМ01F774412727.
-Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №811 від 19.06.2017 року,  АТ «Вінницягаз» видано ліцензію на розподіл природного газу в межах м. Вінниці та Вінницької області, а також м. Гайворон Кіровоградської області, , тобто надає послуги з розподілу газу позивачеві.
-Сторонами не заперечується, що до грудня 2019 року включно позивач сплачував вартість природного газу та вартість його доставки єдиним рахунком на користь ТОВ «Вінницягаз ЗБУТ»
-Сторонами не заперечується, що з 01.01.2020 року на адресу позивача надходять окремі рахунки за спожитий природній газ та за плату за розподіл (доставку) природного газу від відповідача (як приклад надано рахунки на а.с. 15-16, т.1).
Між сторонами виник спір з приводу дійсності договорів розподілу природного газу.
Відповідно до частин першої та другої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Взаємовідносини між Оператором газорозподільної системи та побутовими споживачами природного газу регулюються нормами Цивільного Кодексу України, Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року №329, «Кодексом газорозподільних систем України» (далі - Кодекс ГРМ), який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП, Регулятор) від 30.09.2015 року №2494, Типовим договором розподілу природного газу, форма якого затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1348/27829 та іншими нормативно-правовими актами в сфері газопостачання.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Типовий договір розподілу природного газу (далі - Типовий договір) затверджується Регулятором.
Типовий договір розподілу природного газу було затверджено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 (зі змінами), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 р. за № 1384/27829.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.3 Типового Договору, цей Договір є публічним договором, договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Поняття та вимоги до змісту публічного договору, договору приєднання закріплені в статтях 633, 634 ЦК України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом  приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, з огляду на вищезазначені нормативні акти, перелік дій, які підтверджують факт приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, не є вичерпним і не обмежується виключно підписанням заяви-приєднання, таке підписання є лише одним із можливих варіантів дій, які свідчать про приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу.
Особливість договору приєднання полягає в тому, що такий договір може бути змінений або розірваний (ч.2 чт. 634 ЦК України), умови договору приєднання встановлюються однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України). Такий договір не може бути визнаний недійсним, адже сторона, яка приєднується, вправі відмовитися від такого приєднання.
Відповідно до частини 2 статті 634 ЦК України, договір  приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
В справі що розглядається, як уже зазначалося, плата за розподіл природного газу завжди була складовою плати за газ, з 01.01.2020 року відбулася лише зміна порядку такої оплати: окремо за газ, окремо за розподіл природного газу. Відтак з 01.01.2020 року не виникли нові відносини, не було встановлено плату за послугу, яка раніше не сплачувалася, ОСОБА_1 був і залишився споживачем природного газу, а відтак він не є таким, що позбавився прав які мав.
Оцінюючи доводи позивача, що він не використовує газ за адресою буд. АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_2 ), а тому не повинен сплачувати за розподіл природного газу, слід зазначити, що така його позиція суперечить положенням Кодексу газорозподільних систем: Відповідно до ст. 4 параграфу 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем, споживач природного газу (споживач) – фізична особа, фізична особа – підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. 
Відтак, оскільки позивач по особовому рахунку НОМЕР_2 (буд. АДРЕСА_2 ) підключений до газорозподільчих систем, то він і має сплачувати послуги з розподілу природного газу за тарифом, встановленим для такої категорії споживачів пунктом 4 глави 6 розділу VI Кодексу ГРС
Отже, позивач є споживачем природного газу за двома адресами (двома особовими рахунками), а відтак він є таким, що приєднався до умов договору розподілу природного газу. Висновки суду першої інстанції в цій частині є вірними.
Позивач вказує на несправедливі умови договору, які полягають у неправильному нарахуванні плати за доставку природного газу.
Ціна за газ та за розподіл природного газу встановлюються на рівні держави, яка виступає регулятором. Постановою НКРЕКП від 07.10.2019 року № 2080 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП», на виконання Закону України «Про ринок природного газу», були внесені зміни до Кодексу ГРМ, Типового договору, Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу та з 01.01.2020 року плата за спожитий газ і плата за розподіл газу були виокремлені та затверджені відповідні тарифи.
Постановою НКРЕП від 24.12.2019 р. № 3014 було встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ «Вінницягаз» (а.с.97, т.1)
Як вбачається з умов Типового договору розподілу природного газу, зокрема Розділу VI: «Порядок розрахунків», його положення повністю відповідають главі 6 розділу VI Кодексу ГРМ «Порядок розрахунків за договором розподілу природного газу», що відповідає вимогам частини 5 статті 633 ЦК України : «Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору».
Відтак апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що немає підстав стверджувати, що умови Типового договору розподілу природного газу є несправедливими по відношенню до споживача чи порушують його права (статті 18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Незгода позивача з тарифами за розподіл природного газу, які встановлюються на державному рівні, не свідчить про недійсність такого договору.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції у складі судді Федчишена С. А. розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, хоча розгляд було розпочато в порядку загального позовного провадження і це підтверджується протоколами судового засідання від 23.09.2021 року (а.с. 9, т.2), від 27.10.2021 року (а.с. 18, т.2), , - не свідчать про порушення судом норм процесуального права: ухвалою вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2020 року було відкрито провадження у зазначеній справі та ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження (а.с. 62, т.1). Як вбачається з матеріалів справи, вона була розглянута саме в порядку загального позовного провадження, а зазначення в протоколах судового засідання про спрощене засідання може свідчити лише про неправильність такого запису (ст. 248, 249 ЦПК України), проте не є свідченням переходу судом від загального провадження у справі до спрощеного.
Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, ст. 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк