Ухвала
 
03 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 759/2276/20
провадження № 61-501ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Мартєва С. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Промтехсервіс» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Промтехсервіс» до ОСОБА_1 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в місті Києві, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
В лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Промтехсервіс» (далі - ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 224 436 грн.
 
Позов ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс» мотивовано тим, що 26 липня 2017 року між ним і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 8047/2017/556033, за умовами якого воно як продавець зобов`язалося передати відповідачу як покупцеві транспортний засіб марки HYUNDAI, моделі IX35, 2013 року випуску, коричневого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований за ним 26 листопада 2014 року. Згідно з пунктом 3.1 вказаного договору ціна транспортного засобу складає 225 436 грн. Товариство виконало взяті на себе за договором зобов`язання, передало відповідачу згаданий транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію. Однак відповідач не сплатила передбачених пунктом 3.1 договору купівлі-продажу транспортного засобу грошових коштів, чим порушила умови вказаного договору.
 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року (повний текст якої складено 03 грудня 2021 року) апеляційну скаргу ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс» залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року - без змін.
 
10 січня 2021 року ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Сердюку В. В., судді, які входять до складу колегії: Фаловська І. М., Мартєв С. Ю.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В. від 27 січня 2022 року задоволено заяву судді-доповідача Сердюка В. В. про самовідвід в цій справі, відведено суддю Сердюка В. В. від участі у розгляді касаційної скарги ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс», поданої представником Старовойтовою Д. А., на рішення Святошинського районного суду міста Києва від   14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року в цій справі, касаційну скаргу передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачеві Стрільчуку В. А., судді, які входять до складу колегії: Фаловська І. М., Мартєв С. Ю.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» передбачено, що у 2022 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2022 року (на час подання касаційної скарги) -  2 481 грн.
 
Ціна позову  в цій справі становить 224 436 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 100 = 248 100). Тобто справа № 759/2276/20 є малозначною в силу вимог закону.
 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в)  пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс» мотивувало тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, посилаючись на те, що розгляд справи судом касаційної інстанції розвиватиме право, сприятиме однаковому тлумаченню закону та правильному застосуванню статей 655, 692 Цивільного кодексу України. Крім цього, заявник зазначив, що справа має для нього виняткове значення.
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції питання, відповідь на яке, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником на зазначено посилань на неоднакове застосування касаційним судом одних і тих самих норм права (статей 655, 692 Цивільного кодексу України) у подібних правовідносинах, що б вказувало на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Також заявником не наведено прикладів неоднакового тлумачення касаційним судом статей 655, 692 Цивільного кодексу України чи неправильного їх застосування.
 
Аргументи заявника фактично зводяться до питання оцінки судами попередніх інстанцій доказів у справі, висловлення незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями, наведення власного бачення у питанні застосування правових норм та є проханням про повторний перегляд справи і переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.
 
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
 
Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі. 
 
Формальне зазначення ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс» у касаційній скарзі про те, що справа має для нього виняткове значення, не є обґрунтуванням  підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Також Верховний Суд звертає увагу, що посилання заявника на підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, без належного обґрунтування підстав, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс» про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Промтехсервіс» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2021 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Промтехсервіс» до ОСОБА_1 , третя особа - Регіональний сервісний центр МВС в місті Києві, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	І. М. Фаловська	
 	 	
 	С. Ю. Мартєв