ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/176/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №699/724/21 Категорія: 304090000 	Літвінова Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       25 січня 2022 року                                                         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Сіренко Ю.В., Гончар Н.І.	

учасники справи:
позивач (скаржник) - АТ КБ «Приватбанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.11.2021 (повний текст складено 10.11.2021, суддя в суді першої інстанції Літвінова Г.М.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 

в с т а н о в и в :

у серпні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість за договором б/н від 19.03.2019 в сумі 29135,67 грн., яка складається з: 24318,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4817,49 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, мотивуючи про те, що відповідач, як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього перед банком утворилася заборгованість, про стягнення якої разом з нарахованими згідно умов договору відсотками банк порушує питання в даній справі.
Заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.11.2021 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 18272,09 грн. кредитної заборгованості з посиланням на те, що надані банком до матеріалів справи умови кредитування не підписані позичальником, отже в установленому порядку не погоджені, що не дає підстав для стягнення заборгованості по відсоткам, відтак кошти, які банк зарахував в якості погашення відсотків, мають бути зараховані як сплата позичальником тіла кредиту.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, позивач подав 13.12.2021 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в зазначеній частині та задовольнити відповідні позовні вимоги банку, стягнувши з позичальника 4817,49 грн. відсотків, а в іншій частині рішення - залишити без змін. В обґрунтування вказано на те, що в заяві на приєднання до умов надання банківських послуг в Приватбанку позичальник своїм підписом погодив те, що ця заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку та тарифами банку, розміщеними на веб-сайті, є кредитним договором у якому погоджено всі істотні умови, а також взяв на себе зобов`язання слідкувати за змінами умов кредитного договору. Відповідач підписав паспорт споживчого кредиту в якому вказана, зокрема, відсоткова ставка по кредиту, чого суд не врахував. Обіг коштів по картці з частковим погашенням боргу також підтверджує наявність між сторонами справи кредитних правовідносин та досягнення згоди щодо їх умов. 

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило. 

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 29135,67 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Отже предметом апеляційного перегляду, враховуючи вимоги апеляційної скарги банку, є висновки суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 19.03.2019 між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1 (як позичальником - відповідач у справі) укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви (а.с.17) про приєднання до умов та правил надання банківський послуг в Приватбанку. У цій заяві не вказано, яку картку отримав позичальник та не зазначено порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами.
Дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послу складають договір про надання банківських послуг. У відповідності із цією заявою  ОСОБА_1 ознайомився з договором надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами та зобов`язався слідкувати за їх змінами. 
До кредитного договору банк додав Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з порядком обрахунку відсотків та штрафів, які позичальником не підписувались.
Позивач надав суду таблицю з умовами кредитування, які є різними для карток «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», підписану позичальником 19.03.2019 (а.с.19-20), із вказівкою на розмір відсоткової ставки та порядок вчинення позичальником таких платежів. У цій таблиці вказано, що інформація є чинною до 03.04.2018.
Строк дії карток позичальника складає до 05.2021 (а.с.16).
Банк зазначає, що відповідач, одержавши кредитні кошти, не виконав належним чином своїх зобов`язань по їх поверненню та сплаті відсотків, внаслідок чого в нього перед банком виникла заборгованість, яка складається, зокрема, з 4817,49 грн. за простроченими відсотками, правильність вирішення судом першої інстанції вимог про стягнення яких є предметом апеляційного перегляду в цій справі.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
У заяві про надання банківських послуг від 19.03.2019, підписаній сторонами, не визначено відсоткову ставку по кредитному договору та не передбачено обов`язку позичальника сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, також не вказано яку саме карту видано позичальнику, а в табличці з умовами кредитування (паспорт кредиту), на підписання якої позичальником звертає увагу скаржник в апеляційній скарзі, зазначено, що відповідні положення діють до 03.04.2019. Крім того, зміст правовідносин згідно паспорту кредитування є різним для різного виду карток. 
Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні докази того, яку саме картку отримано позичальником («Універсальна» чи «Універсальна ГОЛД»), паспорт кредитування має обмежений період дії у часі (два тижні з моменту підписання), в апеляційного суду відсутні підстави для застосування до правовідносин сторін у справі положень згаданої таблиці з умовами кредитування та нарахування відсотків по кредиту, що спростовує апеляційні доводи банку з посиланням на вказаний доказ.
Крім того, скаржник допускає взаємовиключні твердження про те, що строк чинності відомостей з паспорту кредитування відповідає строку, протягом якого відповідач має право відмовитися від укладеного договору (тобто 14 днів), одночасно зазначаючи про те, що нарахування боргу банк здійснював згідно положень вказаного паспорту кредитування, що вбачається з наданих розрахунків, протягом усього строку кредитування з 2019 по 2021 рік.
Крім того, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення відсотків, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Однак у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомлювався і погоджувався з ними, підписуючи заяву про одержання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нарахування відсотків у визначених позивачем порядку та розмірі.
Роздруківка із веб-сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові ВСУ від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Апеляційний суд враховує, що банк систематично змінює зміст Умов та Тарифів надання послуг, отже вести мову про те, що з березня 2019 року (коли сторони у справі уклали договір) до серпня 2021 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст кредитного договору був незмінним підстав немає.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві про одержання кредиту домовленості сторін про сплату відсотків у розмірах, визначених банком, виду картки, яку отримав позичальник, надані Умови самі по собі не можуть розцінюватися як зміст кредитного договору, наявного між сторонами справи.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові ВСУ від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15).
Апеляційний суд зазначає, що наявність у вказаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не має правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Колегія суддів враховує, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачем, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами справи 19.03.2019 шляхом підписання анкети-заяви, оскільки протилежні висновки суперечили б вищенаведеним вимогам ч.ч.1, 2 ст.207, ст.1055 ЦК України про письмову форму кредитного договору.
З цих підстав апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог банку про стягнення з позичальника заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами.
При цьому посилання скаржника на Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, слід відхилити, адже вказані положення договору не погоджувались позичальником та не підписувались.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією ВС у постанові від 04.09.2019 у справі №382/1131/18.
Далі, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно з п.22 ч.1 ст.1 вказаного закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із  ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові ВП ВС від 03.07.2019 у справі №342/180/17.
Інших апеляційних доводів, які б свідчили про належне погодження сторонами справи умов кредитного договору в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами скарга банку не містить.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.11.2021 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.
На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за перегляд цієї справи судом апеляційної інстанції залишити за скаржником.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.
Заочне рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 10.11.2021 у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за перегляд цієї справи судом апеляційної інстанції залишити за скаржником.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 25.01.2022.

Суддя-доповідач

Судді