ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2321/22 Справа № 932/18983/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол  В. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради з вимогами про визнання незаконним та скасування наказу начальника КП «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради № 84/19-К від 02 грудня 2019 року про припинення трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України; поновлення його на посаді заступника директора з загальних питань комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради.
Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. З 25 липня 2018 року по 02 грудня 2019 року він працював на посаді заступника директора з загальних питань КП «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради, звідки був звільнений наказом № 84/19-К від 02 грудня 2019 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, - у зв`язку зі скороченням штату працівників. Профспілковим органом згода на його звільнення була надано з порушенням закону, у його відсутність, а саме звільнення відбулось з порушенням строку від дати надання згоди. Звільнення вважає незаконним, оскільки міська рада, як власник комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради, мала запропонувати йому переведення на інше комунальне підприємство, власником якого є рада. Йому не пропонувалась будь-яка вакансія у КП «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради або у КП «Теплоенерго», куди планувалось передати активи та майно, а також не пропонувалось переведення до інших комунальних підприємств, хоча відповідні вакансії у цей час існували. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 24 ГК України, органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за наслідки діяльності суб`єктів господарювання, що належать до комунального сектора економіки. Міська рада має у власності багато комунальних підприємств, тому вони можуть розглядатись як структурні одиниці одного й того ж власника, відповідно власник мав працевлаштувати вивільнених у зв`язку з скороченням штату працівників. На підставі рішення міської ради відбувся перерозподіл майна одного й того власника від однієї структурної одиниці до іншої. Міська рада не відмовлялась від виконуваних КП «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради функцій, а передала їх КП «Теплоенерго». Через те, що зменшення активів та майна власника не було, не могла і зменшитись чисельність працівників. Власник був зобов`язаний при переданні майна і активів до КП «Теплонерго», працевлаштувати до нього працівників комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради. На момент подання позову фактичної зміни у організації виробництва та праці не відбулось, оскільки передачі майна не було, відповідний акт не складався, скорочення штату відбулось з перевищенням меж повноважень керівника підприємства.
Він є членом профспілкової організації працівників Дніпровської міської ради з серпня 2016 року, заяви про вихід з неї не складав. Наказ про скорочення штату датований 01 жовтня 2019 року, а згода профкому на припинення трудового договору надана 21 серпня 2019 року, тобто більше ніж за місяць до дати наказу про скорочення штату, що є порушенням ч. 8 ст. 43 КЗпП України.
Згідно зі статутом комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради, його власником та засновником є територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, а підзвітне підприємство Департаменту благоустрою та інфраструктури виконавчого комітету Дніпровської міської ради. Рішенням міськради № 30/47 від 24 липня 2019 року надано дозвіл на передання майна та активів з балансу комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради на баланс КП «Теплоенерго», однак вказівки на необхідність скорочення штату не було. Вважає, що керівник обмежений статутом у звільненні працівників з такої підстави, як скорочення чисельності штату працівників, а власник такої підстави не видавав. Він є інвалідом війни та інвалідом 3 групи, тому має переважне право на залишення на роботі, яке було проігноровано.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 
Рішення суду мотивовано тим, що на момент звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату, викликаним фактичним припиненням виробничої комерційної діяльності підприємства, у штаті КП «Комунжилсервіс» ДМР не було вакантних посад, запропонувати які міг би відповідач. Посада директора є контрактною та запропонувати її було неможливо, оскільки кандидатуру на посаду керівника підприємства, згідно зі статутом, вносить заступним міського голови з питань діяльності виконавчих органів згідно з розподілом повноважень. Керівник підприємства призначається та звільняється з посади розпорядженням міського голови. При наймі керівника укладається трудовий контракт.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що комунальне підприємство «Комунжилсервіс» ДМР, згідно зі статутом, є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 26 лютого 2013 року за № 35/7 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Дніпра. Власником підприємства є територіальна громада м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника та уповноваженого ним органу, а власник та уповноважений ним орган не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства. Управління підприємством здійснюється його керівником, яким затверджується за погодженням з уповноваженим органом структура, штатний розпис та правила внутрішнього трудового розпорядку.
Згідно зі штатним розписом КП «Комунжилсервіс» ДМР від 02 січня 2019 року, що погоджений Департаментом благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, у штаті відповідача були одна штатна одиниця посади заступника директора, одна штатна одиниця заступника директора з загальних питань та одна штатна одиниця посади заступника директора з реалізації.
Рішенням Дніпровської міської ради від 24 липня 2019 року за № 30/47 надано дозвіл на передачу КП «Комунжилсервіс» ДМР на баланс КП «Теплоенерго» ДМР котелень, теплових розподільчих пунктів, насосних станцій, мереж теплопостачання, вузлів обліку та інших активів згідно з переліком.
14 серпня 2019 року директором КП «Комунжилсервіс» ДМР внесено голові профспілкового комітету КП «Комунжилсервіс» ДМР подання про надання згоди на звільнення працівників за скороченням штату на підставі рішення Дніпровської міської ради від 24 липня 2019 року за № 30/47.
Протоколом профспілкового комітету КП «Комунжилсервіс» ДМР від 21 серпня 2019 року за № 5 надано згоду на звільнення працівників підприємства у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Наказом КП «Комунжилсервіс» ДМР від 27 серпня 2019 року за № 103/1, на виконання рішення Дніпровської міської ради від 24 липня 2019 року за № 30/47, вирішено здійснити передачу з балансу підприємства на баланс КП «Теплоенерго» вказаних у рішенні майна та активів, для чого утворено комісію.
Наказом КП «Комунжилсервіс» ДМР від 21 вересня 2019 року за № 115, на підставі змін в організації виробництв і праці та проведення структурної перебудови внаслідок виконання рішення Дніпровської міської ради № 30/47 від 24 липня 2019 року, у зв`язку з припиненням надання послуг з централізованого опалення та послуг постачання теплової енергії споживачам, на підставі п. 3 ст. 64 ГК України та п. 1 ст. 40 КЗпП України, прийнято рішення про скорочення чисельності за рахунок ліквідації посад і внесення змін до штатного розпису, на іспектора відділу кадрів покладено обов`язок розробити перелік посад, які підлягають скороченню з 02 грудня 2018 року у зв`язку з припиненням виробничої діяльності підприємства та привести штатний розпис до економічно обґрунтованого.
01 жовтня 2019 року відповідачем КП «Комунжилсервіс» ДМР видано наказ № 118 про повідомлення працівників підприємства про скорочення штату через два місяці під підпис у відомості попередження про майбутнє звільнення, внесення змін у штатний розпис, затверджений наказом № 4 від 02 січня 2019 року, шляхом виведення посад (професій), вказаних у додатку № 3 до наказу з 01 грудня 2019 року, проведення звільнення з роботи працівників з неможливістю подальшого працевлаштування у зв`язку зі скороченням штату.
01 жовтня 2019 року позивач попереджений з майбутнім звільненням у зв`язку зі скороченням чисельності штату, про що свідчить відомість попередження робітників КП «Комунжилсервіс» ДМР про майбутнє звільнення.
Відповідно до додатку № 3 до наказу № 118 від 01 жовтня 2019 року, до переліку посад КП «Комунжилсервіс» ДМР, що виводяться зі штату, належать: посада заступника директора (1 штатна одиниця), посада заступника директора з загальних питань (1 штатна одиниця); посада заступника директора з реалізації (1 штатна одиниця).
16 жовтня 2019 року, 19 жовтня 2019 року та 06 листопада 2019 року відбулась передача майна КП «Комунжилсервіс» ДМР до КП «Теплоенерго» на виконання рішення Дніпровської міської ради від 24 липня 2019 року за № 30/47, що підтверджується низкою наданих до суду копій актів-приймання передачі основних засобів.
Наказом відповідача КП «Комунжилсервіс» ДМР від 21 листопада 2019 року за № 135/1 введено в дію новий штатний розпис керівників, фахівців та службовців підприємства у кількості 26 одиниць з 21 листопада 2019 року та визнано таким, що втратив чинність наказ від 02 січня 2019 року за № 4.
Наказом відповідача КП «Комунжилсервіс» ДМР від 02 грудня 2019 року за № 84/19-к позивача звільнено з посади заступника директора з загальних питань у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказу від 01 жовтня 2019 року за № 118 про скорочення штату працівників та згоди профспілкового комітету на припинення трудового договору, наданої протоколом від 21 серпня 2019 року за № 5.
Згідно із наказом відповідача КП «Комунжилсервіс» ДМР від 02 грудня 2019 року за № 140, затверджено новий штатний розпис у кількості 5 одиниць та визнано таким, що втратив чинність наказ від 25 жовтня 2019 року № 127/1. Відповідно до штатного розпису відповідача, що діяв з 03 грудня 2019 року, у штаті підприємства залишилась одна посада директора підприємства, одна посада заступника директора, одна посада провідного інженеру по роботі з юридичними та фізичними особами, а також три посади у бухгалтерії.
Розпорядженням Дніпровського міського голови № 5-21/8-рк від 21 серпня 2019 року на заступника директора КП «Комунжилсервіс» ДМР Тєтякіна В.В. покладено з 21 серпня 2019 року виконання обов`язків директора цього підприємства. Підставою видання розпорядження стало звільнення директора КП «Комунжилсервіс» ДМР.
Рішенням відповідача Дніпровської міської ради від 19 лютого 2020 року за 65/54 вирішено припинити шляхом ліквідації КП «Комунжилсервіс» ДМР.
ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та інвалідом війни з 21 серпня 2019 року, що підтверджується наданою ним копією посвідчення.
У судовому засіданні встановлено, що з 21 серпня 2019 року та до цього часу заступник директора ОСОБА_2 на підставі розпорядження міського голови виконує обов`язки директора підприємства.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що на момент звільнення позивача у зв`язку зі скороченням штату, викликаним фактичним припиненням виробничої комерційної діяльності підприємства, у штаті КП «Комунжилсервіс» ДМР не було вакантних посад, запропонувати які міг би відповідач. Посада директора є контрактною та запропонувати її було неможливо, оскільки кандидатуру на посаду керівника підприємства, згідно зі статутом, вносить заступним міського голови з питань діяльності виконавчих органів згідно з розподілом повноважень. Керівник підприємства призначається та звільняється з посади розпорядженням міського голови. При наймі керівника укладається трудовий контракт. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з частиною четвертою статті 36 Кодексу законів про працю України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з частинами першою і третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
Підприємство, відповідно до частини третьої статі 64 Господарського кодексу України, має право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників та штатний розпис.
Колегія суддів звертає увагу на те, що встановлено факт змін у організації діяльності і праці у роботодавця та скорочення штату працівників, що є підставою для порушення питання про звільнення позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України за умови дотриманням вимог, передбачених частиною третьою статті 49-2 КЗпП України.
Згідно із статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.
Відповідно до частини першої статті 62 ГК України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органам місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
За вимогами частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.
Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду 25 листопада 2019 року у справі №415/5022/18 (провадження №61-13980св19). З наказу № 84/19-к вбачається, що позивача було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗП України у зв`язку зі скороченням штату працівників.
Наказ від 01 жовтня 2019 року №118 «Про скорочення штату працівників» є чинним. Втім чинність даного наказу не свідчить про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 (провадження №11-431асі18) зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступати від цих висновків».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року у справі №490/372/21 (провадження №61-10171св21) зазначено: «звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Таким чином, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 240-1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 квітня 2020 року у справі №808/2741/16 (провадження №К/9901/21219/18) зазначено, що: «у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу – ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа реорганізовано – рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником».
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Дослідивши матеріали справи колегія суддів доходить висновку, що права позивача були порушені оскільки йому не було запропоновано жодної посади.
Таким чином, відповідачем не було дотримано покладений на роботодавця законом обов`язок щодо працевлаштування вивільняємого працівника, шляхом надання пропозицій із усіх наявних вакансії та роботи, які останній в силу кваліфікації може виконувати.
Залишаючи без задоволення позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх недоведеності, однак, судом не було враховано вищевказані обставини та не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд дійшов до хибних висновків, а тому, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 3 842 грн.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2021 року — скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Комунжилсервіс» Дніпровської міської ради про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі — задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ начальника комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради №84/19-К від 02 грудня 2019 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з загальних питань комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора з загальних питань комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради допустити до негайного виконання.
Стягнути з комунального підприємства “Комунжилсервіс” Дніпровської міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 3 842 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко