ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 206/5325/20(2-а/206/2/21)
адміністративне провадження № К/9901/18425/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М., Соколова В.М.,

розглянув  у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції адміністративну справу №206/5325/20(2-а/206/2/21)
за позовом ОСОБА_1 
до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради 
про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі,

за касаційною скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради 

на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року (суддя-доповідач: Прокопчук Т.С., судді: Круговий О.О., Шлай А.В.).

ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 пред`явила позов до Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, у якому просила:

- скасувати постанову, складену головним спеціалістом-інспектором з питань паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовиком Юрієм Івановичем, серії РАП №264669545 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - «КУпАП») і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі: 300 гривень;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова, складена головним спеціалістом-інспектором з питань паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовиком Юрієм Івановичем, серії РАП №264669545 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152-1 КУпАП, не відповідає вимогам законодавства щодо змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, а саме: в ній не наведено докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачкою адміністративного правопорушення.

До того ж, позивачка зазначає, що з інформації про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, яка розміщена на веб-сайті ipkp.dniprorada.gov.ua вбачається, що за переходом за посиланням можна ознайомитись з 7 фотознімками, на яких відображено дату - 18 травня 2020 року, час з 11:29:11 до 11:46:10, GPS координати: 48.46473000 35.04988000 та адресу місця розташування транспортного засобу Honda HR-V, державний номер НОМЕР_1 . Проте, указана інформація не підтверджує станом на час події факт облаштування відведеного майданчика для паркування відповідними дорожніми знаками, суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної, а також не доводить факту наявності обладнання майданчика паркувальним автоматом, так само, як і наявність інформаційних знаків про можливість і порядок надання послуги «мобільне паркування».

Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2021 року позов задоволено.

Скасовано постанову головного спеціаліста-інспектора з питань паркування відділу контролю за паркуванням інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Дубовика Юрія Івановича серії РАП №264669545 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 152-1 КУпАП та накладення на позивачку адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі: 300 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постанова, якою притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності, не відповідає вимогам законодавства, а саме: не містить правових наслідків невиконання адміністративного стягнення і порядку його оскарження; не містить даних про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності; постанова по справі про адміністративне правопорушення не підписана посадовою особою, яка розглянула справу. Тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова серії РАП №264669545 є такою, що прийнята в порушення вимог статті 283 КУпАП і підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради було залишено без руху, з підстав наявності в ній недоліків.

Так, апеляційним судом було встановлено порушення відповідачем строку звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2021 року. Правових підстав для поновлення пропущеного процесуального строку апеляційний суд не знайшов, а тому відмовив у відповідному клопотанні, оскільки причини пропуску процесуального строку суд визнав неповажними. До того ж, суд апеляційної інстанції встановив відсутність доказів про сплату відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року про залишення апеляційної скарги без руху, відповідач повторно подав клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення з апеляційною скаргою до суду, а також долучив докази сплати судового збору.

Вбачаючи відсутність підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2021 року, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року судом відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради.

У травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року, у якій відповідач просить скасувати оскаржуване судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування поданої касаційної скарги відповідач вказує на те, що судом апеляційної інстанції, при ухваленні оскаржуваного судового рішення, було порушено норми процесуального права, ухвала апеляційного суду є незаконною, а висновки суду про пропуск відповідачем процесуального строку з неповажних причин є помилковими.

Верховний Суд ухвалою від 28 травня 2021 року відкрив касаційне провадження.

Позивачка відзиву на касаційну скаргу не надала, копію ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження отримала 5 червня 2021 року.

II. Мотиви Верховного Суду

Переглянувши судове рішення апеляційного суду в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року апеляційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2021 року залишено без руху.

Вказана ухвала мотивована тим, що відповідач пропустив 10-денний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також суд апеляційної інстанції встановив відсутність доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

До таких висновків дійшов апеляційний суд з огляду на те, що Самарський районний суд міста Дніпропетровська ухвалив рішення у цій справі 26 січня 2021 року. Указане рішення місцевим судом ухвалено у відкритому судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що відповідно до частини четвертої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), останнім днем строку подання апеляційної скарги було 5 січня 2021 року включно (що вочевидь помилково визначено апеляційним судом).

Одночасно, апеляційна скарга відповідачем була подана засобами поштового зв`язку лише 8 лютого 2021 року.
За такого обґрунтування апеляційний суд встановив факт пропуску відповідачем строку на звернення до апеляційного суду зі скаргою у тридцять чотири дні.

Відповідач з таким висновком апеляційного суду не погоджується, зазначаючи у касаційній скарзі, що він отримав копію рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 січня 2021 року електронною поштою на наступний день, тобто 27 січня 2021 року. Тому, причини пропуску 10-денного строку звернення до суду мають бути визнані поважними.

До того ж, відповідач зазначає, що оскільки він отримав копію оскаржуваного судового рішення 27 січня 2021 року, 10-денний строк на його оскарження спливав 6 лютого 2021 року. Зважаючи на те, що 6 лютого 2021 року був вихідним днем (субота), то останнім днем звернення до апеляційного суду зі скаргою було 8 лютого 2021 року (понеділок) включно. Саме 8 лютого 2021 року відповідач направив засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу. 

Перевіривши доводи касаційної скарги Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 КАС України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки мають право на апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Згідно з частиною першою статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 295 КАС України визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Одночасно, за приписами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За правилом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Частиною другою цієї ж статті обумовлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків подання апеляційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та (або) обов`язки.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з частинами третьою-п`ятою цієї статті за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення. Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

За правилами, установленими статтею 271 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження вказав на відсутність підстав для поновлення пропущеного строку, оскільки скаржником не доведено поважність причин пропуску строку звернення до суду; наведені ж доводи визнані судом неповажними.

Одночасно в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху суд зазначив, що норми статті 286 КАС України є спеціальними, а тому строк на апеляційне оскарження судового рішення становить десять днів з моменту його проголошення.

Верховний Суд не погоджується із такими висновками і вважає їх необґрунтованим з огляду на наступне.

Верховний Суд зазначає, що стаття 286 КАС України є спеціальною нормою процесуального закону, що визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, та частина четверта якої встановлює спеціальні у відношенні до статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження (протягом десяти днів) і порядок обчислення цього строку (з дня проголошення судового рішення).

Водночас статтею 286 КАС України не обмежено повноваження суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку на апеляційне оскарження в порядку частини третьої статті 295 КАС України, і на відміну від правил, установлених статтею 270 КАС України, передбачений статтею 286 КАС України строк на апеляційне оскарження не є преклюзивним.

Отже, причини пропуску строку на апеляційне оскарження у справах цієї категорії підлягають оцінці на предмет їх поважності в загальному порядку, передбаченому КАС України, із урахуванням визначених частиною четвертою статті 286 КАС особливостей, і суд апеляційної інстанції не обмежений у повноваженні щодо поновлення цього строку за наявності відповідних підстав.

Верховний Суд зазначає, що у справах цієї категорії, які є терміновими в розумінні КАС України, надзвичайно важливим в аспекті реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження є дотримання судом першої інстанції порядку проголошення та вручення (надсилання) копій судових рішень, визначеного частиною другою статті 271 КАС України. Недотримання судом першої інстанції цього порядку може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням інших фактичних обставин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №281/529/19, від 27 лютого 2020 року у справі №1540/4208/18, від 19 лютого 2020 року у справі №361/4298/19, від 8 грудня 2020 року у справі №296/1254/19, від 19 березня 2021 року у справі №189/1007/19 (2-а/189/117/19), від 26 січня 2022 року у справі №206/2965/21.

Як свідчать матеріали справи, 8 лютого 2021 року відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 26 січня 2021 року, проголошеного без його участі (його представника), у справі з приводу рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, тобто з пропуском установленого статтею 289 КАС України строку на апеляційне оскарження.

В свою чергу копію рішення суду першої інстанції скаржник отримав наступного дня, - 27 січня 2021 року, тобто не в день його проголошення. За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає, що в цьому конкретному випадку апелянт не допустив тривалого необ`єктивного зволікання з поданням апеляційної скарги.

До того ж, варто зауважити, що в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд допустив очевидні хронологічні помилки в обрахунку останнього дня строку звернення до суду з апеляційною скаргою, а також у встановленні періоду прострочення апелянтом відповідного процесуального строку.

За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку про передчасність застосування апеляційним судом до спірних правовідносин наслідків, встановлених пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України.

При застосуванні процесуальних норм потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного перегляду справи. При цьому право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частини першої статті 55 Конституції України є складовою права кожного на звернення до суду. КАС України також визначено принципи здійснення адміністративного судочинства, одним із яких є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Цей принцип полягає у тому, що особам, які беруть участь у справі, а також іншим особам, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи чи інтереси, у випадках та порядку, визначених цим Кодексом, надається право оскарження ухвалених судом рішень. Тому необґрунтована відмова у відкритті апеляційного провадження суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого доступу до правосуддя та права на апеляційний (другий) перегляд судового рішення.

Колегія суддів також зазначає, що Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11 - рп/2012).

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012 та пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2011 року №13-рп/2011).

Перегляд судових рішень, зокрема, в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007).

Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню в справі.

Враховуючи зазначене, касаційну скаргу належить задовольнити, а ухвалу апеляційного адміністративного суду - скасувати із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями  3,  341,  345,  349,  353,  355,  356,  359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради задовольнити.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 року скасувати, а справу №206/5325/20(2-а/206/2/21) направити до Третього апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………
Н.М. Мартинюк
Ж.М. Мельник-Томенко
В.М. Соколов,
Судді Верховного Суду