Справа № 306/731/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 306/731/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Свалявського районного суду від 20 вересня 2021 року, повний текст якого складено 20 вересня 2021 року, головуюча суддя Ганчак Л.Ф., -

встановив:

ОСОБА_1 12.05.2021 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.
Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області за актовим записом № 17.
У шлюбі у них народилися четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Спільне життя у сторін не склалося, у них часто виникали сварки, непорозуміння, позивачці доводилося звертатися до правоохоронних органів через поведінку відповідача. З лютого 2020 року сторони проживають окремо, сім`я фактично припинила своє існування.
Спільного господарства сторони не ведуть, діти проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні. Подальше збереження шлюбу неможливе.
Виходячи з вимог закону щодо прав і обов`язків батьків із утримання та виховання дітей, їх розвитку, зважаючи на встановлений законом порядок стягнення аліментів на утримання дітей з відповідача належить стягнути на користь позивачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 3000,00 на кожну дитину щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову.
Посилаючись на ці обставини, на положення СК України щодо припинення шлюбу та стягнення аліментів, позивачка ОСОБА_1 просила:
розірвати шлюб між нею і ОСОБА_2 , зареєстрований 21.11.2015 Виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Закарпатської області за актовим записом № 17;
стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі 3000,00 грн на кожну дитину але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення кожним із дітей повноліття.

Рішенням Свалявського районного суду від 20.09.2021 позов задоволено:
шлюб, зареєстрований 21.11.2015 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , Виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, за актовим записом № 17 – розірвано;
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі по 3000,00 грн на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.05.2021, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття;
допущено негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць;
стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908,00 грн на користь держави.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності підстав для розірванні шлюбу та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів у розмірі 3000,00 грн щомісячно на утримання кожної дитини.

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів. Доводи скарги зводяться до таких.
В утриманні та розвитку дітей повинні брати рівну участь обоє батьків, а стягнуті з нього аліменти є надмірними, позаяк він не зможе заробляти такі кошти.
На момент вирішення справи судом прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становив 2013,00 грн, а для дитини віком від 6 до 18 років становив 2510,00 грн на місяць. Відповідач згодний сплачувати аліменти на кожну дитину в розмірі не більше 2000,00 грн на місяць. У протилежному випадку виникне заборгованість за аліментами, що завдасть шкоди дітям і колишній дружині.
Про розгляд справи відповідач не був повідомлений належним чином, оскільки був на заробітках.
Просить скасувати рішення суду в частині стягнення аліментів і ухвалити в цій частині нове, яким стягнути на утримання кожної дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, зокрема, що з нею проживають четверо дітей і вона несе весь тягар їх утримання та виховання. Натомість відповідач під час спільного проживання зловживав алкогольними напоями, лаявся, поводився негідно в присутності дітей. Відповідач, який є працездатним, здоровим, не має інших утриманців, цілком спроможний сплачувати на утримання своїх дітей присуджені аліменти.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах підстав позову та вимог, заявлених у суді першої інстанції, доводів та вимог апеляційної скарги та з урахуванням положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу не робить висновків стосовно судового рішення по суті в неоскарженій частині (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Згідно зі ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 (Конвенція про права дитини), ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами,… судами, адміністративними … органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Особа діє у цивільних, у тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 21.11.2015 зареєстрували у Виконкомі Плосківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області шлюб за актовим записом № 17, що його було розірвано рішенням Свалявського районного суду від 20.09.2021, яке в цій частині не оскаржується (а.с. 7, 37-38). У сім`ї народилися четверо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13-16).

Сторони зареєстровані та проживають нарізно: позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10), діти проживають з матір`ю, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Відповідач ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, в судовому засіданні 22.06.2021 проти розірвання шлюбу не заперечував, а щодо стягнення аліментів пояснював, що їздив до Москви на заробітки, після повернення з заробітків гроші позивачці не давав, згоден сплачувати аліменти в загальній сумі 6-7 тисяч гривень, просив відкласти розгляд справи для врегулювання спору (а.с. 24-25).

Після цього, будучи належно повідомленим про судове засідання, призначене на 21.07.2021, до суду не з`явився, подав 01.07.2021 заяву про відкладення судового розгляду, оскільки перебуватиме на заробітках у Чеській Республіці (а.с. 26, 27). Судове засідання 21.07.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої у відпустці, розгляд справи було відкладено на 20.09.2021, про це судове засідання відповідач був повідомлений у порядку ст. 130 ч. 3 ЦПК України (а.с. 31, 33). В судове засідання, призначене на 20.09.2021, відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про причини неявки не повідомив, клопотань із приводу судового розгляду, а також доказів про вчинення дій, спрямованих на врегулювання спору, не подавав, відтак не з`явився в судове засідання без поважних причин (ст. 131 ч. 3 ЦПК України), не подавав із цього приводу доказів і на стадії апеляційного розгляду справи.

Конвенція про права дитини передбачає, що держави-учасниці:
зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ст. 3 ч. 2);
поважають відповідальність, права і обов`язки батьків … належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються (ст. 5);
забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ст. 6 ч. 2);
докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини; батьки … несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст. 18 ч. 1);
визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 ч.ч. 1, 2);
визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом (ст. 31 ч. 1);
жодне в цій Конвенції не торкається будь-яких положень, які більшою мірою сприяють здійсненню прав дитини і можуть міститися: a) в законі Держави-учасниці, або b) в нормах міжнародного права, що діють щодо даної держави (ст. 41).

Відповідно до Конституції України, норм СК України, які узгоджуються з приписами Конвенції про права дитини:
кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51 Конституції України);
мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; за загальним правилом, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 ч.ч. 1, 2 СК України);
батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України);
за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3);
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;
мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі;
розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше; за заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період;
той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч.ч. 1, 2, 3).

ЦПК України встановлює правила, за якими особа має право звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів у розмірі на трьох і більше дітей – половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, у наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ст. 161 ч. 1 п. 4, ч. 2).

У рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Отже, матеріальне утримання дітей є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). У 2021 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років становив від 1921,00 грн до 2100,00 грн, для дитини віком від 6 до 18 років становив від 2395,00 грн до 2618,00 грн, а у 2022 році становить (становитиме): для дитини віком до 6 років від 2100,00 грн на 01.01.2022 до 2272,00 грн на 01.12.2022; для дитини віком від 6 до 18 років від 2618,00 грн на 01.01.2022 до 2833,00 грн на 01.12.2022. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дітей із часом значно дорожчає.

Ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживають діти, на їхнє утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дітей тощо, є загальнозрозумілими. Маючи на своєму утриманні чотирьох малолітніх дітей позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дітей, так і їхнього виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дітей та організацію їхнього життя, приділяє цьому по суті весь свій час. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дітей. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дітей, такі обставини не можуть залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

За наведених обставин слід визнати, що у позивачки ОСОБА_1 виникли дійсні підстави для вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. Власне недостатність у матері коштів на щоденне утримання чотирьох дітей сумнівів не викликає, не заперечується по суті й батьком дітей, відповідні доводи позивачки не спростовані, а фактичне часткове визнання позову відповідачем і його позиція в судах першої та апеляційної інстанцій про згоду сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі до 8000,00 грн на всіх дітей у сукупності з іншими матеріалами справи вказує на його фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дітям. Сама по собі така ініціативна позиція відповідача прав дітей і позивачки не порушує. Відповідач є молодою, здоровою, цілком працездатною людиною, регулярно виїжджає на заробітки в різні країни, має доходи та здатний і має можливість заробляти своєю працею кошти на власне утримання та на утримання у відповідній мірі своїх дітей, не позбавлений можливості вживати активних заходів і для офіційного працевлаштування.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, його половини чи іншої частини, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, ініціативної позиції відповідача щодо сплати аліментів, динаміки значення базового соціального стандарту та маючи на увазі забезпечення тривалого та достатньо стабільного матеріального утримання чотирьох малолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі 3000,00 грн на кожну дитину протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який буде близьким до верхньої межі відповідних прожиткових мінімумів, відповідатимуть інтересам дітей, покриватимуть суттєву частину витрат на дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дітей та зважаючи на фактичні обставини не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей.

Необхідно також враховувати, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення і т.ін., а також вирішувати питання про аліменти на дітей відповідно до положень ст.ст. 189, 190 СК України.

Відтак, рішення суду першої інстанції щодо розміру аліментів правильне по суті та справедливе і для його зміни зі зменшенням розміру аліментів до проханого відповідачем рівня апеляційний суд підстав не вбачає. Доводи апеляції цього не спростовують.

Виходячи з наведеного, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Свалявського районного суду від 20 вересня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді