ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 0740/871/18                                        Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2021 року                                                                      м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді          Парінова А.Б.,
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Кузьменка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Надь Транс»  на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Надь Транс» до Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області, Державної служби України з безпеки на транспорті  про визнання протиправними та скасування постанов, -
                                                  В С Т А Н О В И В:
До Закарпатського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Надь Транс» (надалі - позивач) з позовом до Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області (надалі - відповідач 1),  Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - відповідач 2), в якому просило суд скасувати постанови Управління Укртрансбезпеки у Закарпатській області від 19.07.2018 №064701, №064702, №064703, №064704, №064705, №064706, №064707, №064708, №064709, №064710, №064711, №064712, №064713, №064714, №064715, №064716, №064717, №064718, №064719, №064720, №064721, №064722, №064723, №064724, №064725, №064726, №064727, №064728, №064729, №064730.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Товариство не здійснювало керування транспортним засобом, а забезпечувало водія ОСОБА_1 всім необхідним: транспортним засобом та щоденними реєстраційними листами режимів праці та відпочинку водія, а також справним тахографом встановленим на автомобілі про, що свідчать записи на щоденних реєстраційних листах режимів праці та відпочинку водія, а також листом-повідомленням про прийняття водія на роботу. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.09.2018 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року адміністративну справу №0740/871/18 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 лютого 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції  та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачу належить транспортний засіб, а водій діє на підставі трудового контракту з товариством з 16.07.2018 року, а до цього часу не працював.
Відповідачами відзивів на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на підставі направлення на перевірку від 17 липня 2018 року №000202 Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області здійснено рейдову перевірку у смт. Кольчино, Мукачівського району, Закарпатської області, транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів.
Так, 19 липня 2018 року був зупинений транспортний засіб марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , що належить NAD TRANS KFT за кермом т/з знаходився ОСОБА_1 .
Під час рейдової перевірки було встановлено, що перевізник NAD TRANS KFT здійснює міжнародне перевезення вантажу по маршруту "Україна-Угорщина" згідно міжнародної товарно-транспортної накладної №190718.
За результатами перевірки 19 липня 2018 року складено акт №052915, яким встановлено, що водій ОСОБА_1 передав інспектору для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, дозвіл серії НОМЕР_2 на в`їзд (ввезення) та рух територією України вантажного транспортного засобу у міжнародному автомобільному сполученні та міжнародну товарно-транспортну накладну №190718. Належність транспортного засобу до перевізника NAD TRANS KFT було встановлено на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Під час огляду вказаних вище документів було встановлено, що дозвіл серії НОМЕР_2 на в`їзд (ввезення) та рух територією України вантажного транспортного засобу у міжнародному автомобільному сполученні не відповідає вимогам наказу Міністерства транспорту України "Про впорядкування системи оформлення, видачі, використання та обліку дозволів на міжнародні перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом" від 20.08.2004 №757, а саме: у п. 4.3 не вказано масу вантажу.
Також, було встановлено наявність в транспортному засобі аналогового тахографа, а тому з метою подальшої перевірки дотримання водієм режимів праці та відпочинку, визначених ЄУТР, водію було запропоновано надати для контролю заповнені щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку у кількості, що передбачена ЄУТР, а саме за поточний день та попередні 28 календарних днів, а у разі їх відсутності Бланк підтвердження діяльності.
Водій ОСОБА_1 надав для перевірки щоденний реєстраційний листок режиму праці та відпочинку за поточний день. Тобто за 19 липня 2018 року інші 28 щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку надати для перевірки відмовився. Окрім того, у водія під час перевірки не було Бланку підтвердження діяльності, який би вказував на те, що в окремі дні, він не працював та перебував на відпочинку, лікарняному, відпустці тощо.
На підставі встановлених порушень Управлінням Укртрансбезпеки у Закарпатській області 19 липня 2018 прийняті постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою за порушення: управління транспортним засобом при здійсненні міжнародних автомобільних перевезень без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку водія за період 21.06.2018 - 19.07.2018 рік, на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" накладено адміністративно-господарські штрафи у розмірі 680грн, за кожне порушення, а саме: АО №064701; АО №064702; АО №064703; АО №064704; АО №064705; АО №064706; АО №064707; АО №064708; АО №064709; АО №064710; АО №064711; АО №064712; АО №064713; АО №064714; АО №064715; АО №064716; АО №064717; АО №064718; АО №064719; АО №064720; АО №064721; АО №064722; АО №064723; АО №064724; АО №064725; АО №064726; АО №064727; АО №064728; АО №064729.
Крім того, відповідачем прийнято постанову АО №064730, якою за порушення: виконання резидентами України міжнародних перевезень без документів, перелік яких визначений ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дійсний дозвіл України, який дає право на в`їзд (ввезення) та рух по території України, пункт 4.3 не від, на підставі абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700грн.
Не погоджуючись з оскаржуваними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи позивачем не надано переконливих доказів не перебування  водія ОСОБА_1 в трудових відносинах з підприємством з 21.06.2018 по 17.07.2018 року. Отже, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача, що водій надав під час перевірки довідку про початок роботи, оскільки відповідно до вимог законодавства він повинен був надати бланк підтвердження діяльності. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи вбачається, наданий водієм перевіряючим дозвіл БА №583015 не містив заповненого пункту 4.3. У той же час, надана позивачем копія вказаного вище дозволу з заповненим пунктом 4.3 не береться судом до уваги, як доказ, оскільки вона не містить доказів часу її виготовлення.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень визначено Законом України від 05.04.2001 року N 2344-III "Про автомобільний транспорт" (надалі - Закон N 2344-III).
Відповідно до статті 5 цього Закону основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабміну України від 08.11.2006 N 1567 (надалі - Порядок N 1567).
Згідно пункту 2 Порядку N 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Пунктом 21 Порядку N 1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до пункту 15 Порядку N 1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Згідно із абзацом 3 частини першої статті. 60 Закону N 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 8 статті 53 Закону N 2344-III водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Статтею 48 Закону N 2344-III становлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Так, документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Відповідно до пункту 1.3. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України 07.06.2010 N 340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Пунктом 6.1 Положення N 340 встановлено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Згідно з пункту 6.3 Положення N 340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).
Статтею 18 Закону N 2344-III визначено, що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
В розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.
Згідно з визначенням Положення тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.
Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.
Чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 19 березня 2020 року по справі N 823/1199/17.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України N 385 від 24.06.2010 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Пунктом 3.3 Інструкції N 385 встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, зокрема: у разі використання цифрового тахографа використовує особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Відповідно до п. 3.6 Інструкції: перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; cтроків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
З 20.12.2010р. набула чинності Поправка № 6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, підписаної в Женеві 01.07.1970р. в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних днів, а в разі відсутності тахокарт надання бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що водії зобов`язані надавати інспектору для контролю реєстраційні листки за поточний тиждень та попередні 28 календарних днів, тобто 29 тахокарт.
Суд першої інстанції звернув увагу, а позивачем не спростовано, що під час проведення перевірки водієм ОСОБА_1 в порушення вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, Закону України "Про автомобільний транспорт", Інструкції не було надано щоденні реєстраційні листки режиму роботи та відпочинку (тахокарти) за періоди з 21.06.2018 по 19.07.2018.
Крім того, у водія під час перевірки не було бланку підтвердження діяльності, який би вказував на те, що в окремі дні він не працював та перебував на відпочинку, лікарняному, відпустці тощо.
Також, не було надано позивачем щоденні реєстраційні листки режиму роботи та відпочинку (тахокарти) й під час розгляду та вирішення даної справи.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача, що водій ОСОБА_1 не працював на підприємстві з 21.06.2018 по 17.07.2018 року, оскільки апелянтом не надано переконливих доказів того, що в даний період транспортний засіб не здійснював будь-яких перевезень та не використовувався за призначенням.
Судом першої інстанції зазначено, що не приймаються до уваги доводи позивача, що водій надав під час перевірки довідку про початок роботи, оскільки відповідно до вказаної вище Поправки він повинен був надати бланк підтвердження діяльності. 
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження позивача про пред`явлення водієм ОСОБА_1 щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку - не взяті до уваги, оскільки на день зупинки та перевірки ТЗ (19.07.2018) такі були відсутні в кабіні водія, а також в кабіні водія не було довідки про початок праці водія на ТОВ "Надь Транс". 
Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що водій ОСОБА_1 не пред`явив щоденні реєстраційні листки режиму праці та відпочинку та довідки про початок праці водія на ТОВ "Надь Транс", дані обставини зафіксовані в Акті проведення перевірки, а водієм даний акт підписано без зауважень (стор. 43 том І).
Крім того, заповнення щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку є щоденним обов`язком водія, а тому перевірка дотримання такого обов`язку проводиться окремо за кожен день, коли водій керував відповідним транспортним засобом.
Отже, у разі виявлення порушення водієм зазначеного вище обов`язку уповноважена особа має право накладати штраф за кожен випадок такого порушення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності застосування до позивача штрафних санкцій, які зазначені в постановах: АО №064701; АО №064702; АО №064703; АО №064704; АО №064705; АО №064706; АО №064707; АО №064708; АО №064709; АО №064710; АО №064711; АО №064712; АО №064713; АО №064714; АО №064715; АО №064716; АО №064717; АО №064718; АО №064719; АО №064720; АО №064721; АО №064722; АО №064723; АО №064724; АО №064725; АО №064726; АО №064727; АО №064728; АО №064729, а отже позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.05.2019 року по справі №816/124/17.
Щодо правомірності винесення постанови від 19.07.2018 року АО №064730, якою за порушення: виконання резидентами України міжнародних перевезень без документів, перелік яких визначений ст. 53 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутній дійсний дозвіл України, який дає право на в`їзд (ввезення) та рух по території України, пункт 4.3 Порядку №757, на підставі абз. 6 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700грн., колегія суддів зазначає наступне.
Згідно Додатку 1 до Порядку №757, усі пункти цього дозволу, крім позначених (*), заповнюються автомобільним перевізником.
Так, на підставі викладеного дозвіл вважається не дійсним і не дає права на в`їзд (ввезення) та рух територією України, якщо усі пункти цього дозволу, крім позначених (*), не заповнені автомобільним перевізником. 
Як вбачається з матеріалів справи, наданий водієм перевіряючим дозвіл БА №583015 не містив заповненого пункту 4.3 ( стор. 165 том І).
Апелянтом під час розгляду справи в суді першої інстанції надано копія вказаного вище дозволу з заповненим пунктом 4.3 (стор. 50 том І), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не приймання даного  доказу до доказ уваги, оскільки в ньому не міститься часу заповнення даного пункту.
Колегія суддів звертає увагу, що під час складання відповідачем Акту перевірки, водій не зазначив зауважень чи заперечень під час встановлення даних порушень, що в свою чергу свідчить про те, що пункту 4.3 Дозволу не був заповнений, а отже відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи позивача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Надь Транс» залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя                                                            А.Б. Парінов

Судді                                                                                О.О. Беспалов

                                                                                          В.В. Кузьменко