ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2021 року                          м. Дніпро                                 Справа №  908/2770/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Чус О.В., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.          

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.10.2021р. (суддя Топчій О.А., м. Запоріжжя) прийнятої за результатами розгляду заяви товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” про розстрочення виконання судового рішення  у справі 
за позовом Заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області (69002, м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 17) в інтересах держави в особі: 
позивача Державної екологічної інспекції Південного округу, 73003, м. Херсон,                       пров. Козацький, буд. 10 
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс”, 69013, м. Запоріжжя, вул. Військбуд, 93, кв. 37
про стягнення 364 405,17 грн.
                                                  ВСТАНОВИВ:
1.           Короткий зміст вимог.
29.09.2021р. до Господарського суду Запорізької області Товариством з обмеженою відповідальністю “Стімекс” подано заяву про розстрочення виконання судового рішення по справі № 908/2770/20  на вісімнадцять місяців та затвердити такий графік виконання судового рішення:
1.   до 30.10.2021 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
2.   до 30.11.2021 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
3.   до 30.12.2021 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
4.   до 30.01.2022 року - 20 000,00 грн. двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
5.   до 30.02.2022 року - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
6.   до 30.03.2022 року - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
7.   до 30.04.2022 року - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
8.   до 30.05.2022 року - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
9.   до 30.06.2022 року - 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
10. до 30.07.2022 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.); 
11. до 30.08.2022 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
12. до 30.09.2022 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
13. до 30.10.2022 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
14. до 30.11.2022 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
15. до 30.12.2022 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
16. до 30.01.2023 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
17. до 30.02.2023 року - 20 000, 00 грн. (двадцять тисяч гривень 0,00 коп.);
18. до 30.03.2023року - 24 405, 17 грн. (двадцять чотири  тисячі чотириста п`ять гривень 17 коп.).
Прокурор заперечив проти надання боржнику розстрочення виконання рішення з підстав, викладених у письмових запереченнях (вх. № 21106/08-08/21 від 11.10.2021р.). Вважає, що єдиним доказом у якості неспроможності сплатити борг, відповідач зазначає про введення на території України протиепідеміологічних обмежувальних заходів на підставі постанови КМУ “Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої корона вірусом “SARS-Со-2” від 11.03.2020р. № 211 (з наступними змінами і доповненнями) та як наслідок, отримання мінімальних доходів, які не перекривають суму боргу. Виконавче провадження з примусового виконання судового рішення від 03.03.2021р. по справі № 908/2770/20, відкрито 03.09.2021р. Отже, на час звернення до примусового виконання рішення суду обмежувальні заходи не діяли. Між тим, шкода стягується за період до 10.10.2019р., тобто до моменту виникнення зазначених вище обставин. Такі доводи ТОВ “Стімекс” не можуть бути взяті судом до уваги, так як відсутність у підприємства прибутку не підтверджена належними та допустимими доказами. Разом з тим, кошти, які підлягають стягненню за рішенням суду можуть бути використані для покрашення екологічної ситуації у м. Запоріжжя.
Крім того, що у заяві про розстрочення виконання рішення заявником не обґрунтовано та не долучено доказів того, яким чином та за рахунок чого боржник має намір здійснювати виплату грошових коштів на виконання рішення суду у випадку надання йому судом розстрочки. Також, ТОВ “Стімекс” не зазначає суму прибутку отриманого підприємством упродовж 2021 р., тому висновок, що стягнення коштів за рішенням суду призведе до скрутного становища відповідача є безпідставним. 

2.          Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.10.2021р. заяву  товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” про розстрочення виконання судового рішення задоволено частково - розстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021р. у справі № 908/2770/20 строком на шість місяців зі сплатою заборгованості у розмірі 364 405,17 грн. рівними частинами по 60       734,19 грн. щомісячно,  а в останній  місяць 60 734, 22 грн..

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати. 

4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що вказана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуальної права, а саме: ст. ст. 2, 7, 76-78, 80, 86, 236,237,331 ГПК України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
       Зокрема, Скаржник вважає, що Господарський суд Запорізької області ухвалюючи судове рішення про розстрочку виконання рішення суду від 03.03.2021р. по справі дійшов помилкового висновку про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у розумінні ст. 331 ГПУ України. Факт скрутного фінансового становища Відповідачем не доведено.
Скаржник вказує на те, що виходячи зі змісту ухвали суду першої інстанції від 20.10.2021р., вже у жовтні 2021 р., Відповідачем повинна була бути сплачена сума, в розмірі 60 734,19 грн., проте, навіть з урахуванням того, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.10.2021р. винесено постанову про розстрочення виконання рішення, він не спромігся до 08.11.2021р. виконати зазначений обов`язок за жовтень місяць, що на думку Скаржника, свідчить про відсутність наміру - у Відповідача виконувати судові рішення, що в подальшому може призвести до факту повного ухилення від його виконання.
Крім того, Скаржник просить суд долучити у якості доказу по справі № 908/2770/20 копію листа Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 08.11.2021р. № 73223, що підтверджує не виконання ТОВ «Стімекс» судового рішення.

5.         Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
       Позивач та Відповідач не скористалися своїм правом згідно ч.1       ст. 263 ГПК України       та не надали суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3       ст. 263 ГПК       не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6.          Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді -   Чус О.В., Подобєд І.М..
      Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.11.2021р. відновлено строк подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 23.12.2021р..
В судовому засіданні 23.12.2021р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7.      Встановлені судом обставини справи.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021р. задоволено позовні вимоги Заступника керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області, заявлені в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу.
З товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” на користь Державного бюджету України  стягнуто  364 405 грн. 17 коп. збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів за відсутності дозволу на викиди. 
Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 29.07.2021р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” залишено без задоволення.  Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021р. у справі № 908/2770/20 залишено без змін. 
16.08.2021р., на виконання рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2770/20 видано відповідні накази на примусове стягнення.
29.09.2021р. до Господарського суду Запорізької області Товариством з обмеженою відповідальністю “Стімекс” подано заяву про розстрочення виконання судового рішення по справі № 908/2770/20.
Заява мотивована тим, що у зв`язку з заходами, викликаними через карантинні обмеження, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби “COVID-19”, дія яких продовжена Кабінету Міністрів до 30.06.2021р., на  підприємстві склалось важке фінансове становище.  На сьогоднішній день господарська діяльність відновлюється, у підприємства з`явились нові замовлення від контрагентів. Перші оплати плануються з жовтня 2021 року.  Отже, боржник робить все можливе для погашення заборгованості, у зв`язку із чим повідомляє суду, що має намір повністю та добровільно погасити борг, але на даний час на банківському рахунку не достатньо грошових коштів. При цьому, у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду заарештовані всі рахунки боржника, що негативно впливає на здійснення господарської діяльності та навпаки ускладнює виконання рішення суду і може призвести до звільнення працівників, фактично повного зупинення діяльності товариства, як суб`єкту господарювати, банкрутства.
Місцевий господарський суд дійшов до висновку,       що наведені заявником обставини є підставою для часткового задоволення заяви про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021р. по справі № 908/2770/21.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 20.10.2021р. заяву товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” про розстрочення виконання судового рішення задоволено частково - розстрочено виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021р. у справі № 908/2770/20 строком на шість місяців зі сплатою заборгованості у розмірі 364 405,17 грн. рівними частинами по 60       734,19 грн. щомісячно, а в останній  місяць 60 734, 22 грн..
Не погоджуючись з ухвалою господарського суду, Заступник прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні заяви про розстрочння виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 03.03.2021 по справі № 908/2770/21.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і       висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної  скарги слід відмовити, а ухвалу  господарського суду слід залишити без змін виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву відповідача про розстрочення виконання рішення суду, господарський суд першої інстанції визнав наведені доводи та докази, подані відповідачем, достатніми для розстрочення виконання рішення суду та зазначив, що в даному випадку мають місце виключні обставини, які суттєво ускладнюють виконання судового рішення, але не виключають його виконання в майбутньому.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.
Стаття 129 Конституції України та ч. 1 ст. 326 ГПК України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно із ч.1       ст. 239 ГПК України,       суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.
Стаття 331 ГПК України надає право суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ч. 4      ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Згідно із ч. 5       ст. 331 ГПК України,       розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.
Вказана норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов`язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.
Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.
При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.331 ГПК України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.
Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов`язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.
При цьому положення ГПК України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Разом з тим необхідно враховувати, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012); відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).
Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.
Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення.
Таким чином, на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02).
Отже, питання про розстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку розстрочення.
При цьому, розстрочка виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке, до того ж, реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Таким чином, особа, яка подала заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Разом з тим, місцевим судом не враховано, що відповідачем в обґрунтування підстав надання розстрочки, до заяви не надано жодного доказу, який би свідчив про погіршення його майнового стану у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів.
До того ж, слід зазначити, що посилання відповідача лише на складний фінансовий стан без визначення реальної перспективи виконання судового рішення не може бути підставою для розстрочення такого виконання. Відсутність грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище боржника не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення у даній справі. 
Судом не враховано, що сторони знаходяться в рівних економічних умовах і в одній державі, тому скрутний фінансовий стан відповідача є недостатньою причиною для розстрочення. Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували наявність конкретних обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів у визначений строк, зокрема відповідач жодним чином не підтверджує свого скрутного матеріального становища, наприклад наданням довідок або виписок про відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, наявність заборгованості по заробітній платі перед працівниками підприємства, не доведено наявності виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Розстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.
Тобто, розстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.
Таким чином, із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надану на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
       Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що виходячи з вимог процесуального законодавства суд першої інстанції, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення у даній справі, прийняв не обґрунтоване рішення щодо часткового задоволення заяви відповідача, адже на підтвердження обставин, викладених в заяві про розстрочення, заявником не надано відповідних доказів, що в силу приписів статей 73, 76 ГПК України є підставою вважати про недоведеність обставин, які відповідач виклав в заяві.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 20.10.2021р. у справі № 908/2770/20, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс”, про розстрочення виконання судового рішення у справі.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, позиція суду апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 р. ). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу знайшли своє підтвердження. 
      За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає  скасуванню.
10.    Судові витрати.
Згідно з ст. ст. 123, 129 ГПК України за рахунок відповідача прокурору підлягають відшкодуванню судові витрати зі сплати судового збору за подання і розгляд апеляційної скарги в сумі 2270 грн.
Керуючись статтями 253, 269, 270, 275, 277, 280-284 ГПК України, Центральни апеляційний господарський суд,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 20.10.2021р. у справі № 908/2770/20  скасувати. 

Прийняти нове рішення.

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс”, про розстрочення виконання судового рішення по справі № 908/2770/20 - відмовити. 

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Стімекс” на користь Запорізької обласної прокуратури 2 270,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду, про що видати наказ. 

Видачу наказу, з усіма необхідними реквізитами, доручити Господарському  суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 ГПК України.  
       Повна  додаткова постанова складена та підписана 24.12.2021 року.
Головуючий суддя                                                                    І.М. Кощеєв
Суддя                                                                                          О.В. Чус
Суддя                                                                                      І.М. Подобєд