ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/2997/20                 Головуючий суддя І інстанції Савченко Д. М.
Провадження № 33/818/441/22         Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
ПО С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

12 січня 2022 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., при секретарі Вакула Н.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Клімаша А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Клімаша А.С. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП,-
в с т а н о в и в :
Постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Постановою встановлено, що 25.04.2020 о 12 год. 03 хв. в АДРЕСА_1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21083, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, огляд пройшов в медичному закладі КНП ХОР (ОНД) м. Харків, вул.Шевченко, 26, що підтверджується висновком №720 від 28.04.2020 р., чим ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9.а Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Захисник ОСОБА_1 - адвокат Клімаш А.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить  скасувати постанову судді та винести нову постанову, якою провадження у справі закрити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що постанову суду першої інстанції вважає незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а протокол про адміністративне правопорушення, складений з грудим порушенням процедури його складання.
Вказує, що 03.07.2020 року в газеті «Голос України» опубліковано Закон № 720-ІХ, і таким чином з 03.07.2020 року щодо дій водія неможливо застосувати ст.130 КУпАП, оскільки така відповідальність скасована Законом № 2617-VIII.
Крім того, посилається на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законному порядку не направляв у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки зі зворотнім повідомленням. Причин неявки суду не повідомив.
Разом з тим, в судове засідання з`явився захисник ОСОБА_1 - адвокат Клімаш А.С., який повідомив про те, що ОСОБА_1 повідомлений про час та місце розгляду справи, однак з`явитися не може у зв`язку з тим, що знаходиться на роботі, надав йому повноваження та їх позиція узгоджена, а також надав дозвіл на проведення розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції без його участі. 
За таких обставин, враховуючи вимоги ст. ст. 268, 294 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_1 , але за участю його захисника - адвоката Клімаша А.С., виходячи  з доводів апеляційної скарги та відомостей, що є наявні в матеріалах цього провадження.
Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП, перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника Клімаша А.С., який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП,суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, оскільки встановив обставини, які мають значення для об`єктивного та всебічного розгляду справи.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, встановлено, що апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. При цьому належить врахувати те, що, оспорюючи висновки суду першої інстанції, правопорушник не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі щодо допиту свідків, зазначених працівниками поліції у протоколі про адміністративне правопорушення.
Переглядаючи скаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до вимог пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувавти транспортним засобом у стані алкогольного сп`ягніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення вимог пункту 2.9 «а» ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Встановивши винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на докази, а саме відомості, які містяться у: протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №273499 від 10 травня 2020 року; повідомленні про запрошення до підрозділу поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №720; відеозаписі з нагрудної камери поліцейського, яким підтверджується послідовність обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.
Зокрема, відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення вбачається, що 25.04.2020 о 12 год. 03 хв. в АДРЕСА_1, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21083, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані наркотичного сп`яніння, огляд пройшов в медичному закладі КНП ХОР (ОНД) м.Харків, вул.Шевченко, 26, що підтверджується висновком №720 від 28.04.2020 року.
Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою державою особою і дії службовоїособи що його складала, в порядку передбаченому чиним законодавством, ОСОБА_1 не оскаржувалися, тобто він не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.
Отже, твердження апелянта, щодо неправомірності дій працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають дійсності та є суб`єктивними, оскільки незаконність їх дій не встановлена будь-якими судовим рішенням або висновком компетентного органу.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння, що узгоджується із тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.
З відеозапису з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що працівниками патрульної поліції було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер у присутності двох свідків, на що він погодився та пройшов такий огляд. 
В результаті огляду ОСОБА_1 , лікарем КНП ХОР «ОНД» було складено висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що 25.04.2020 року  ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного (канабіс) сп`яніння (4).
Матеріали справи не містять будь-яких відомостей, щодо незгоди ОСОБА_1 із вищенаведеним медичним висновком, а також відсутні відомості щодо оскарження дій працівників медичного закладу.
Належить також врахувати, що ОСОБА_1 добровільно погодився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер».
        Під час апеляційного перегляду в судовому засіданні захисник ОСОБА_1 - адвокат Клімаш А.С. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити. Пояснив, що зі змістом висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції він знайомий і сам висновок не оскаржував ні він, ні ОСОБА_1 , а також дії працівників поліції також не оскаржували. Просив скасувати постанову суду першої інстанції від 24.07. 2020 року за всіх обставин, які викладені в апеляційній скарзі. 
       Доводи захисника про відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного сп`яніння, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки це направлення обов`язково залишається у працівника медичного закладу та без такого направлення працівники медичного закладу не проводять огляд. Поряд з цим, відповідно до відомостей медичного висновку (арк. 4) вбачається, що ОСОБА_1 для проведення огляду на стан сп`яніння було направлено працівником поліції Назаренком А.Ю., що об`єктивно свідчить про те, що відповідне направлення працівниками поліції було передано працівникам медичного закладу. Також, дії працівників поліції щодо відсутності в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу ані ОСОБА_1 , ані його захисником не оскаржувалися, а тому такі доводи є необґрунтованими.
       Крім того, як слушно зазначив суд першої інстанції, зауваження захисника ОСОБА_1 - адвоката Клімаша А.С. щодо проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в наркологічному диспансері, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Шевченко 26, відстань до якого 18.8 км., а не в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» за адресою: м. Харків, вул. Халтуріна, б.18а, відстань до якого 14.6 км., не є суттєвими та не спростовують наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , оскільки у цьому випадку зазначена різниця у відстані не може вплинути на висновок щодо перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.
       Доводи захисника про складання протоколу про адміністративне правопорушення понад 24 години з моменту вчинення правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки висновок щодо результатів медичного огляду був складений 28.04.2020 року. Працівниками поліції ОСОБА_1 особисто повідомлявся про необхідність з`явитись до Управління патрульної поліції саме 10.05.2020 року для складення стосовно нього протоколу, що підтверджується його власноручним підписом у цьому повідомленні (арк. 3) . Однак до Управління патрульної поліції він не з`явився, а тому протокол був складений без його участі.
При розгляді справи судом апеляційної інстанції порушень процесуального закону, що могли б стати підставою для скасування постанови суду, наведених в апеляційній скарзі, допущено не було.
Разом з цим, апеляційний суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав передбачених п.6 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність з огляду на таке.
22 листопада 2018 року прийнято Закон України № 2617-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 2617-VIII), яким внесено зміни до статті 130 КУпАП, та яку викладено у такій редакції: 
       «Керування річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само передача керування судном особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова осіб, які керують річковими, морськими або маломірними суднами від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
       Крім того, цим законом доповнено КК України статтею 2861 наступного змісту:
       «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, або відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а так само вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного освідування з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого медичного освідування».
       Закон № 2617- VIII набрав чинності 01 липня 2020 року.
       Разом з цим, 17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 720-IX) яким внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.
       У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII». 
       Поряд з цим, належить врахувати, що, в листі від 03.07.2020 року Верховний Суд звернув увагу на те, що до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року (далі Закон), тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основ (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з ч.1 та ч.3 ст.130 КУпАП та передбачено у ст.286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Також, Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч.2 ст. 4 КК України, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч.2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. 
Доцільно взяти до уваги, що у теорії права виділяють три види дії нормативно-правового акта: 1) пряма дія; 2) зворотна (ретроактивна) дія; 3) переживаючи (ультра активна) дія.
Переживаюча (ультраактивна) дія (окремі положення нормативно-правового акту продовжують свою дію навіть після втрати чинності внаслідок скасування всього нормативно-правового акту чи зміни відповідної його частини). Зокрема, ультра активність має місце тоді, коли приписи нормативно правового акту, який діяв раніше, поширюється не на реалізовані або не припинені на момент втрати ним чинності правовідносини, оскільки дія акта, який вводиться замість діючого раніше, поширюється лише на нові правовідносини, що виникають після набрання ним чинності.
Крім того, в цьому листі зазначено, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п.6 ст. 247 КУпАП, також відсутня. Згідно з цим пунктом провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність. В цьому пункті йдеться про випадки скасування акта, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами, особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість їх реакції, або інші дії, виключені зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Поряд з цим, Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України», а протокол про адміністративні правопорушення серії ДПР18 № 273499 за ч.1 ст.130 КУпАП поліцейськими складено 25.04.2020 року то на підставі ч.1 ст.8 КУпАП  розглядаючи справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддя застосував редакцію ч.1 ст.130 КУпАП відповідно до Закону № 720-IX, яка діяла під час і за місцем вчинення правопорушення.
Отже, твердження апелянта щодо закриття провадження у зв`язку із набранням 01.07.2020 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» на підставі ст.ст. 8, 247 КУпАП є безпідставними.
         Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8,9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. 
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.9а  Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання  апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Клімаша А.С.залишити без задоволення, а постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року- залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                        С.К. Шабельніков