Постанова
іменем України
22 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 200/17961/17
провадження № 51-4361км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                 ОСОБА_4 , 
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
захисників                                                    ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженого                                                ОСОБА_8 ,
представника потерпілого                       ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників засудженого ОСОБА_8 – адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо
ОСОБА_8 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Серпухова Московської області Російської Федерації, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 350 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 цього Кодексу його звільнено від відбування покарання зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ст. 76 зазначеного Кодексу, зокрема публічно попросити вибачення у потерпілого.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_8 26 квітня 2017 року близько 11:00, будучи головою правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі – ОСББ) «Запорізьке шосе 80», прибув до приміщення Дніпровської міської ради, що на просп Дмитра Яворницького, 75 у м. Дніпрі, з метою спілкування з заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директором Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради ОСОБА_10 щодо питань, пов`язаних з участю ОСББ «Запорізьке шосе 80» у Програмі сприяння діяльності ОСББ, житлово-будівельних кооперативів та обслуговуючих кооперативів у багатоквартирних будинках міста Дніпропетровська на 2016 – 2020 роки, затвердженій рішенням Дніпровської міської ради від 13 липня 2016 року № 13/11.
Під час спілкування у ОСОБА_8 виник умисел, спрямований на умисне спричинення легкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 як службовій особі у зв`язку з його службовою діяльністю на вищевказаній посаді, зокрема через незгодуз прийнятим ОСОБА_10 рішенням щодо участі ОСББ «Запорізьке шосе 80», головою якого є ОСОБА_8 , у вищевказаній Програмі.
Реалізуючи цей умисел ОСОБА_8 близько 11:20, перебуваючи у службовому кабінеті ОСОБА_10 № 421 Дніпровської міської ради, достеменно знаючи, що останній є службовою особою, маючи на меті змінити характер його діяльності на свою користь, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдав ОСОБА_11 трьох ударів лівою та правою руками, стиснутими в кулак у ділянку голови, спричинивши легкого тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 03 червня 2021 року вирок місцевого суду змінив у частині призначення покарання, виключивши посилання на обов`язок ОСОБА_8 публічно попросити вибачення у потерпілого.
Вимоги касаційних скарг й узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник засудженого – адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України  (далі – КПК) та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи викладені в касаційній скарзі вимоги, захисник указує на безпідставну кваліфікацію дій засудженого за ч. 2 ст. 320 КК, оскільки в ході досудового розслідування не зібрано достатніх доказів на її підтвердження, обвинувачення сформульовано неконкретно, зокрема суд не встановив усіх елементів інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення (мотиву й мети заподіяння тілесних ушкоджень) та вийшов за межі пред`явленого обвинувачення. Вважає, що досудове розслідування здійснювалось із порушеннями правил підслідності, адже у в. о. начальника відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області були відсутні повноваження для винесення постанови про призначення групи слідчих у цьому провадженні, а досудове розслідування мало б здійснюватися Шевченківським ВП ГУНП України в Дніпропетровській області. Також, на думку захисника, висновок експерта, за яким установлено тяжкість спричинених ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, є недопустимим доказом через відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів направлення експерту матеріалів кримінального провадження та медичної документації потерпілого. Крім цього, захисник стверджує, що експертизу було проведено до перекваліфікації дій  засудженого  з ч. 2 ст. 296 КК на ч. 2 ст. 350 цього Кодексу втім, у постанові про призначення експертизи дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 350 КК. У свою чергу суд апеляційної інстанції порушень, допущених місцевим судом, не усунув, безпідставно погодившись із висновками місцевого суду.
У касаційній скарзі захисник засудженого – адвокат ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На переконання касатора, дії засудженого помилково кваліфіковані за ч. 2 ст. 350 КК, адже зі змісту вироку не убачається форми вини і мотиву указаного кримінального правопорушення. До того ж судами не узято до уваги протиправної поведінки потерпілого, який спровокував засудженого. Касатор зазначає, що дії як потерпілого, так і засудженого мають бути кваліфіковані за ст. 125 КК. У свою чергу суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводів, викладених у поданій апеляційній скарзі, необґрунтовано відмовивши у її задоволені, а отже, ухвала цього суду не відповідає положенням ст. 419 КПК. 
Позиції інших учасників судового провадження
До початку касаційного розгляду від представника потерпілого ОСОБА_10  –  адвоката ОСОБА_9  надійшли письмові заперечення, в яких він наводить аргументи на спростування доводів, викладених у касаційних скаргах захисників засудженого. 
У судовому засіданні захисники ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та засуджений  ОСОБА_8 підтримали касаційні скарги та просили задовольнити їх з наведених у них підстав, прокурор ОСОБА_5 та представник потерпілого ОСОБА_9 заперечили проти їх задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як передбачено ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду є рішенням вищого суду стосовно законності й обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, і повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою. Крім того, за змістом вона має відповідати вимогам ст. 419 КПК.
За правилами ч. 2 ст. 419 КПК при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Однак указаних вимог закону під час розгляду цього кримінального провадження апеляційний суд не дотримався.
Так, не погодившись із вироком суду, захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_6 подали апеляційні скарги в яких посилались, зокрема, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що у свою чергу вплинуло на кваліфікацію дій їх підзахисного.
Як убачається із зазначених апеляційних скарг, захисники обґрунтували свої доводи тим, що місцевий суд  не дав оцінки провокативним діям потерпілого щодо ОСОБА_8 , який лише зреагував на образи щодо членів його сім`ї. Також, як зауважили захисники, поза увагою суду залишилось й те, що ОСОБА_10 сам застосував силу, потягнувши ОСОБА_8 за шию до приймальні, та, крім цього, плюнув йому в обличчя. 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи такі доводи апеляційних скарг, не дав їм власної належної оцінки та в повному обсязі погодився з висновками районного суду.
Проте, з цим висновком апеляційного суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Складом злочину визнається сукупність закріплених у кримінальному законі ознак, за наявності яких реально вчинене суспільне небезпечне діяння визнається злочином. Однією з цих ознак є суб`єктивна сторона злочину, що відображає процеси, які відбуваються у свідомості особи у зв`язку з вчиненням нею злочину і свідчать про спрямування її волі та про її ставлення до суспільно небезпечного діяння і його наслідків.
Суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі зазначив, що дії, передбачені ч. 2 ст. 350 КК, вчинюються виключно у зв`язку зі здійсненням службовою особою своєї службової діяльності.
Разом із цим встановлення мотиву і мети заподіяння тілесного ушкодження є обов`язковим, оскільки у ряді випадків наявність певних мотиву чи мети є підставою для кваліфікації такого діяння за іншими статтями КК. Зокрема, умисне нанесення побоїв або заподіяння легкого чи середньої тяжкості тілесного ушкодження службовій особі або громадянинові, який виконує громадський обов`язок, у зв`язку з їхньою службовою чи громадською діяльністю, а також вчинення таких дій щодо їх близьких слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 350 КК.
Отже, встановлення умислу є невід`ємною частиною кваліфікації дій особи за відповідними статтями КК.
Проте, апеляційний суд не дав оцінки доводам захисників, які вказували на те, що умисел на заподіяння легких тілесних ушкоджень виник у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, та наводили з цього приводу відповідні аргументи з посиланням на докази, зокрема відеофайли, досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції. У тому числі, апеляційний суд повно не перевірив обставин, за яких потерпілому було спричинено тілесні ушкодження, та його дій стосовно засудженого, що передували конфлікту.
За таких обставин ухвалу суду апеляційної інстанції не можна вважати законною, обґрунтованою, вмотивованою і відповідною приписам статей 370,  419 КПК. Під час її ухвалення допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК слід визнати істотними, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції необхідно врахувати зазначене в цій постанові, перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників, оцінити докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а за наявності для цього підстав - шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, після чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
У свою чергу, касаційні скарги захисників, які, крім скасування ухвали суду апеляційної інстанції, ставили питання про скасування вироку місцевого суду, з урахуванням підстави скасування  підлягають частковому задоволенню. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисників засудженого ОСОБА_8 – адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                          ОСОБА_3