Справа № 127/11572/21 
Провадження № 33/801/113/2022
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді Денишенко Т. О., за участі захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , адвоката Кочкарьова С. В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року про притяг-нення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за час-тиною першою статті 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 18 квітня 2021 року серії ДПР18 № 525676, складеного у м. Вінниці по вул. Пирогова, 109-В поліцейським взводу 2 роти 2 БУПП у Вінницькій області ДПП капралом поліції Чернишем Є. І., увечері 18 квітня 2021 року о 21.00 годині у м. Вінниці по вул. Андрія Первозванного водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду у встановле-ному законом порядку на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у Ко-мунальному некомерційному підприємстві «Центр терапії залежностей «Соціотера-пія» Вінницької обласної ради, про що складений висновок № 1037. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопору-шення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адмі-ністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних міні-мумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керу-вання транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454,00 гривні судового збору.
Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції від 09 червня 2021 року, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному порядку, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови, посилаючись на те, що він участі під час розгляду справи у суді першої інстанції не брав, про наявність оскаржуваної у даний час постанови дізнався за наслідком складення відносно нього інших адміністра-тивних матеріалів, а копію оскаржуваної постанови отримав лише 04 січня 2022 року; до цього часу копії постанови суду від 09 червня 2021 року він не отримував. Крім того, вважаючи оскаржувану постанову суду незаконною, необґрунтованою, винесе-ною за неповного з`ясування усіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить постанову суду першої інстанції від 09 червня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу у його діях адміністративного правопорушення. Скаржник зазначає, що працівниками поліції був порушений порядок проведення огляду водія на стан сп`я-ніння, у матеріалах справи відсутні докази щодо перебування його у стані алкоголь-ного сп`яніння, відмови від проходження огляду. До того ж ОСОБА_1 зазначає, що для складення протоколу про адміністративне правопорушення не були залучені двоє свідків. 
Згідно норм статті 289 КУпАП скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня її винесення. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлений органом, правомочним розглядати скаргу.
Заслухавши пояснення по апеляційній скарзі захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності особи, ОСОБА_1 адвоката Кочкарьова С. В., дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, переглянувши її у межах апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що клопотання скар-жника про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року підлягає задоволенню, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне. 
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністра-тивні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обста-вин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення вико-нання ухваленої постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчинен-ню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання гро-мадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до норм статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом по-рядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до ад-міністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжу-ють відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу у межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеля-ційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосу-вання норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеля-ційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим частини восьмої статті 294 КУпАП за на-слідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідаль-ність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотич-ного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх ува-гу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`я-ніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість ре-акції. Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об’єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передача керування транспортними засобами особі, яка пе-ребуває в стані такого сп’яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відпо-відно до встановленого порядку огляду на стан сп’яніння.
Згідно з вимогами пункту 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлен-ня стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або перебування під впли-вом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у во-діїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість ре-акції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/ 27858, огляду на стан сп’яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп’яніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп’яніння є: запах алкоголю з порож-нини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння паль-ців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відпо-відає обстановці. Огляд на стан сп’яніння проводиться поліцейськими на місці зупин-ки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров’я ( пункт шостий розділу І Інструкції ).
З матеріалів цієї справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопору-шення від 18 квітня 2021 року серії ДПР18 № 525676, складеного у м. Вінниці по вул. Пирогова, 109-В, слідує, що 18 квітня 2021 року о 21.00 годині у м. Вінниці по вул. Андрія Первозванного водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах ал-коголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився у Комунальному некомерційному підприємстві «Соціотерапія», про що складений висновок № 1037. До протоколу про адміністративне правопорушення до-даний рапорт поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопо-рушення, з якого слідує, що під час несення служби автопатрулем був виявлений транспортний засіб «Volkswagen Passat» з номерним знаком на синьому фоні, який порушив Правила дорожнього руху. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 в останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкого-лю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Водію пропонувалося пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я, однак, від проходження огляду водій відмовився у КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінниць-кої обласної ради» у присутності лікаря-нарколога, про що складений висновок № 1037 від 18 квітня 2021 року. Водія ОСОБА_1 було відсторонено від керування транспортним засобом шляхом передачі керування тверезому водію. Висновок КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» Вінницької обласної ради від 18 квітня 2021 року № 1037, згід-но з яким ОСОБА_1 від проходження медичного огляду відмовився, також дода-ний до протоколу про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаче-ного частиною першою статті 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними належними доказами, які узгоджуються між собою та є підтвердженням наявності в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке виразило-ся у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження від-повідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння. За викладених фактич-них обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржува-ній постанові від 09 червня 2021 року, слід погодитися, вони є вірними, об`єктивни-ми, справедливими.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 був доставлений у КНП «Центр терапії залежностей «Соціотерапія» Вінницької обласної ради» з метою проходження медичного огляду для виявлення стану алкогольного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. За даними висновку такого огляду від 18 квітня 2021 року № 1037 ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду та обстеження: алкотест 6510 - відмова, ан. сечі на мультитест - відмова. Апеляційний суд звертає увагу, що даний висновок медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, містить особистий підпис ОСОБА_1 як особи, яка мала би пройти об-стеження та ознайомитися з результатами огляду. Жодних будь-яких заперечень чи пояснень з приводу того, що він не відмовлявся від проходження медичного огляду не зафіксовано, таких власних пояснень ОСОБА_1 на період часу, про який він зазначає в апеляційній скарзі, не надавалося. 
Апеляційний суд також критично оцінює доводи скаржника щодо необхідності обов`язкового залучення свідків для складання протоколу про адміністративне пра-вопорушення за фактом відмови особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, адже такі по суті є власним, хибним трактуванням норм КУпАП, що є чин-ними на час вчинення адміністративного правопорушення. Так відповідно до частини другої статті 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до прото-колу про адміністративне правопорушення. Зі змісту даної норми закону убачається обов`язок поліцейського застосовувати технічні засоби відеозапису під час фіксуван-ня огляду водія на стан сп`яніння та передумови для необхідності залучення свідків. Тобто у разі відмови водія від проходження медичного огляду у випадку проведення відеозапису наступне залучення свідків є недоцільним, зважаючи, що вони не були присутніми у момент висловлення відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. На запит апеляційного суду Управлінням патрульної поліції у Вінницькій області надіслана відповідь від 26 січня 2022 року № 3663, якою повідомлено про ві-деофіксацію події 18 квітня 2021 року нагрудною камерою поліцейського, однак на-дання відеозапису у даний час унеможливлене у зв`язку із закінчення строків його збе-реження, визначених Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Мініс-терства внутрішніх справ від 18 грудня 2018 року № 1026, зареєстрованою у Мініс-терстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999.
Розділом VIII вказаної Інструкції визначений загальний порядок зберігання та видачі відеозаписів; строк зберігання відеозаписів з портативних та відеореєстраторів, установлених у службових транспортних засобах, БпЛа становить тридцять діб.
З метою дотримання визначального принципу доступу до правосуддя апеляцій-ний суд визнав доцільним поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції від 09 червня 2021 року. Разом з тим апеляційний суд вважає доцільним підкреслити наступне. Незбереження відеозапису з нагрудної камери поліцейського події за участі ОСОБА_1 , що мала місце ще 18 квітня 2021 року, не може слугувати підставою для уникнення ним як водієм адміністративної відповідальності за відмову від проходження в установленому порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки така відмова визначена законом як підстава для притягнення особи до відповідальності. Чинні норми КУпАП стосовно відповідаль-ності у справах про адміністративні правопорушення за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, забезпечують законну мету і не порушують саму сутність цього права. 
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини норми, які регла-ментують порядок дотримання процесуальних строків у судочинстві, безумовно, пе-редбачають підстави для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотри-мання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьєв проти України, № 17160/06 та № 35548/06, параграф 34 від 21 грудня 2010 року). Сторони в розумінні інтервалу часу повинні вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження ( див. mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» ( ухвала ), заява № 50966/99 від 14 жовтня 2003 року ). Тобто, йдеться про те, що ОСОБА_1 , відмовившись від проходження в установленому порядку огляду на стан сп`яніння у спеціалізованому закладі в присутності лікаря-нарколога та поліцейського, про що він проставив у висновку від 18 квітня 2021 року № 1037 влас-норучний підпис, не міг не розуміти, знати про наступну відповідальність своїх дій. Однак, використавши у подальшому наявність водійських прав, оскільки пред`явив їх поліцейським у додатку «Дія», що убачається з протоколу про адміністративне пра-вопорушення, продовжував керувати транспортними засобами аж до наступної зупин-ки поліцейськими у грудні 2021 року, як він сам зазначає в апеляційній скарзі. Така ситуація свідчить про те, що ОСОБА_1 не цікавився наслідками складення сто-совно нього протоколу про адміністративне правопорушення, хоча не міг, як уже за-значалося, не розуміти відповідальність за вчинення викладених вище дій. 
Окремо належить зазначити, що відповідно до положень статті 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я проводиться лікарем-наркологом у присутності по-ліцейського і за нормами чинного законодавства не потребує залучення свідків. Твер-дження скаржника щодо не перебування його у стані сп`яніння 18 квітня 2021 року під час керування транспортним засобом могло бути безспірно доведене шляхом про-ведення в установленому порядку відповідного медичного огляду, чого не відбулося виключно з ініціативи самого ОСОБА_1 та потягло для нього негативні наслідки, яких він бажає уникнути. 
Апеляційний суд не знайшов доцільним задоволити клопотання ОСОБА_1 про виклик і допит у судовому засіданні вказаних ним у резолютивній частині скарги свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки таке клопотання є абсолютно не умотивованим, про вказаних осіб у матеріалах справи згадки немає, та й сам скаржник про них за невідомих підстав і причин вказав лише у скарзі, не зазначивши, яке відношення вони мають до події, що мала місце за його участі увечері 18 квітня 2021 року. 
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права. 
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основопо-ложних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює сту-пінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 аргументи в цілому не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права. Мотиви особи, котра подала апеляційну скаргу, не спросто-вують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наведе-ного, вимогу апеляційної скарги про необхідність скасування оскаржуваної судової постанови апеляційний суд вважає необґрунтованою та не знаходить законних під-став для її задоволення.
У пункті 52 рішення Європейського суду з прав людини від 05 лютого 2008 року у справі «Романаускас проти Литви» констатований обов`язок національного суду переконатися, що провадження в цілому, зокрема, спосіб отримання доказів, були справедливими. У справі «Бакланов проти Росії» ( рішення Європейського суду з прав людини від 09 червня 2005 року ), так і в справі «Фрізен проти Росії» ( рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення спра-ведливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту осно-воположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відпо-відного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок стосовно подання обґрун-тування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначене тільки у світлі кон-кретних обставин справи ( Проніна проти України, N 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, рішення від 18 липня 2006 року ).
З урахуванням викладеного апеляційний суд не знаходить законних, ґрунтовних та об`єктивних підстав для скасування правильної, законної та справедливої поста-нови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною пер-шою статті 130 КУпАП. 
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року в адміністративній справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 червня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною, оскарженню вона не підлягає.

Суддя апеляційного суду Т. О. Денишенко