ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 340/5559/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого судді  Панченко О.М. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління ДПС у Кіровоградській області
на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року (м. Кропивницький, суддя Брегей Р.І.) у справі № 340/5559/20
за позовом  Селянського фермерського господарства "Качинського Михайла Павловича"
до  Головного управління ДПС у Кіровоградській області
про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

встановив:

У грудні 2020 року Селянське фермерське господарство «Качинського Михайла Павловича» (далі позивач) звернулося до суду із позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення від 13 жовтня 2020 року №00001560705 головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області про нарахування суми штрафу 500000,00 грн. за платежем адміністративні штрафи та інші санкції (надходження коштів, контроль за справленням яких закріплено ГУ ДПС – районний рівень).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року позов задоволено. 
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач наклав штраф на позивача за власну бездіяльність щодо вирішення заяви платника податків про отримання ліцензії. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що оскільки позивач придбав у 2020 році обсяги пального та здійснював його зберігання у ємностях за адресою: вул. Господарська 2, с. Сасівка, Компаніївського району Кіровоградської області, без наявності відповідної ліценції, позивачем порушено вимоги ч.1 ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» зі змінами та доповненням, за що передбачена відповідальність абз.8 ч.2 ст. 17 цього закону.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що позивач займається обробітком землі.
10 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання ліцензії на право зберігання пального для власного використання у с.Сасівка Компаніївського району Кіровоградської області, надавши квитанцію від 14 лютого 2020 року №530 про сплату коштів у сумі 780 грн. (номер квитанції зазначено у заяві).
У квитанції вказано, що кошти сплачено до бюджету с.Сасівка.
10 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання ліцензії на право зберігання пального для власного використання у с.Компаніївка Компаніївського району Кіровоградської області, надавши і квитанцію від 14 лютого 2020 року №531 про сплату коштів у сумі 780 грн. (номер квитанції зазначено у заяві).
У квитанції вказано, що кошти сплачено до бюджету с.Компаніївка.
19 березня 2020 року Управління прийняло розпорядження №335-р, яким відмовило у видачі ліцензії по с.Компаніївка.
Підстава подана квитанції від 14 лютого 2020 року №530 вказує про сплату коштів за отримання ліцензії на території с.Сасівка, а не с.Компаніївка.
Заява по с.Сасівка зареєстрована Управлінням, однак втрачена (не надійшла до відповідного підрозділу).
24 вересня 2020 року інспектори відповідача провели фактичну перевірку щодо дотримання позивачем норм законодавства з питань регулювання обігу підакцизних товарів.
Перевірку провели на виробничій базі в с.Сасівка, де виявили зберігання палива для власного використання без наявності відповідної ліцензії, починаючи з 01 квітня 2020 року.
Дізнавшись про втрату заяви від 10 березня 2020 року, 28 вересня того ж року позивач повторно подав дві заяви разом зі згаданими квитанціями про сплату коштів.
28 вересня 2020 року відповідач прийняв розпорядження №1050-р про надання позивачу ліцензій на право зберігання палива для власних потреб на території с.Сасівка і с.Компаніївка.
13 жовтня 2020 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення, яким застосував до позивача штраф у сумі 500000 грн. на підставі приписів абзацу 8 частини 2 статті 17 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального» (далі Закон №481) за порушення положення частини 1 статті 15 Закону.
Познач у встановлений законом строк оскаржив податкове повідомлення-рішення до Державної податкової служби України, котра отримала звернення 16 листопада 2020 року.
Не погоджуючись зі спірним рішенням, 07 грудня 2020 року (до завершення граничного строку розгляду Державною податковою служоюб України звернення) позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність спірного рішення, адже відповідач наклав штраф на позивача за власну бездіяльність щодо вирішення заяви платника податків про отримання ліцензії, через неналежну організацію роботи сервісної служби податкового органу, в той час як бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви про отримання ліцензії по с.Сасівка змушувала позивача очікувати вирішення, оскільки  у суб`єкта владних повноважень не існувало підстав для відмови у видачі, так як були сплачені кошти.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Приписами ст. 1 Закону №481 визначено, що зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.
Положеннями ст. 15 Закону №481 встановлено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
Річна плата за ліцензію на право зберігання пального встановлена у розмірі 780 гривень.
Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у Законі №481 документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Згідно з ч.2 ст. 17 Закону №481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Водночас, ч.22 ст. 18 Закону №481 визначено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена  статтею 17  цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.
Отже, відповідно до приписів Закону №481, за зберігання палива без ліцензії після 01 квітня 2020 року застосовується фінансова санкція.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що позивач 10.03.2020 року подав відповідачу заяву щодо отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: 28400, Кіровоградська обл., Компаніївський район, село Сасівка, вулиця Друга Господарська 1, разом із квитанцією від 14.02.2020 №530 про сплату річної плати.
Відповідач в свою чергу вищевказану заяву прийняв, однак допустив бездіяльність  щодо видачі ліцензії або прийняття рішення про відмову в її видачі у строк, який передбачено ст. 15 Закону №481.
В подальшому, лише 28.10.2020 року, на підставі квитанції від 14.02.2020 №530 про сплату річної плати, відповідач видав ліцензію позивачу на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: 28400, Кіровоградська обл., Компаніївський район, село Сасівка, вулиця Друга Господарська 1.
Колегія суддів зазначає, що  для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до позивача фінансової санкції за відсутність ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) необхідно встановити причини, що зумовили допущення відсутності ліцензії, та перевірити чи вчинив позивач усі залежні від нього дії з метою належного виконання обов`язку щодо її отримання. Водночас, до позивача не може бути застосована фінансова санкція за відсутності ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), якщо він вжив усіх заходів, спрямованих на виконання покладеного на нього обов`язку щодо її отримання, а відсутність ліцензії виникла не з-за його тих чи інших винних дій чи бездіяльності.
Враховуючи, що позивачем 10.03.2020 було подано заяву відповідачу щодо отримання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: 28400, Кіровоградська обл., Компаніївський район, село Сасівка, вулиця Друга Господарська 1, яка мала бути розглянута до 01.04.2020, а відповідач у становлений законом двадцяти денний строк не здійснив видачу ліцензії та не прийняв рішення про відмову в її видачі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що має місце неналежна організація роботи податкового органу, бездіяльність відповідача  щодо розгляду заяви про отримання ліцензії по с.Сасівка змушувала позивача очікувати вирішення, оскільки у суб`єкта владних повноважень не існувало підстав для відмови у видачі ліцензії, у зв`язку з чим, відповідач наклав фінансову санкцію на позивача саме за власну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача про отримання ліцензії.
З цих підстав, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що спірне податкове повідомлення-рішення відповідача від 13.10.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями  316,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 340/5559/20 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко