ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
22 грудня 2021 року
м. Харків
справа №953/5507/21
провадження № 22-ц/818/6362/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
учасники справи:
позивач – Комунальне підприємство «Харківводоканал»,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року, постановлене під головуванням судді Губської Я.В., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року Комунальне підприємство «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та з централізованого водовідведення у розмірі 18932 грн. 77 коп.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» суму заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 14858 гривень 91 коп.(чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім грн.. 91 коп.), з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 26 березня 2018 року по 31 березня 2020 року - у розмірі 8474 грн. 91 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 26 березня 2018 року по 31 березня 2020 року - у розмірі 4424 грн. 34 коп., інфляційні витрати - 1342 грн. 05 коп., 3 % річних від простроченої суми – 617 грн. 61 коп. Стягнуто в рівних частках з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 1781,55 грн. в рівних частках по 593 , 85 грн. з кожного. В решті позовних вимог відмолено.
В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що позовні вимоги Комунальним підприємством «Харківводоканал» було заявлено до неналежних відповідачів. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на факт того, що особовий рахунок, за яким здійснюється стягнення заборгованості, не належить жодному з відповідачів, а також не було з`ясовано, хто є власником майна, за адресою якого здійснено нарахування заборгованості за надання послуг позивачем. Вказує, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки між ними, як споживачами, та Комунальним підприємством «Харківводоканал», відсутні договірні правовідносини. При цьому надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. 
Представник Комунального підприємства «Харківводоканал» - Хрипко А.О. подав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року -без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, в яких відмовлено, позивачем не оскаржується. Рішення суду переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині задоволених вимог.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за надані послуги. Відповідачі не належним чином виконують свої зобов`язання зі сплати послуг з водопостачання та водовідведення, тому наявні підстави для стягнення з них заборгованості з урахуванням строку позовної давності.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг Комунального підприємства «Харківводоканал» (а.с 12).
Згідно розрахунку суми заборгованості, за адресою: АДРЕСА_1 , загальна заборгованість за надані послуги КП «Харківводоканал» складає 18932,77 грн., яка складається з заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 року у розмірі 11103,62 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 року у розмірі 5869,49 грн., інфляційні витрати 1342,05 грн., 3 % річних – 617,61 грн. (а.с.5-9).
Як на підставу позовних вимог Комунальне підприємство «Харківводоканал» посилалося на те, що відповідачі належним чином не виконують своїх обов`язків зі своєчасної оплати наданих позивачем послуг, тому сума їх заборгованості з урахуванням ст. 625 ЦК України.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.
Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005року №630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Матеріали справи свідчать про те, що  зареєстровані за адресою:  АДРЕСА_1 , відповідачі мають заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 18932,77 грн., яка складається з заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 року у розмірі 11103,62 грн., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2020 року у розмірі 5869,49 грн., інфляційні витрати 1342,05 грн., 3 % річних – 617,61 грн. (а.с.5-9).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).
Вимогами статті 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржники, які прострочили виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в межах позовної давності, інфляційних витрат та 3% річних - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи розміру заборгованості відповідачами суду не надано.
Крім того рішення суду першої інстанції КП «Харківводоканал» не оскаржує в частині позовних вимог, в яких відмовлено, судом апеляційної інстанції не підлягає.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Посилання апелянтів на те, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, оскільки між ними, як споживачами, та між Комунальним підприємством «Харківводоканал» відсутні договірні правовідносини, - не приймаються до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. 
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 – ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                 О.В. Маміна

Судді:                                                                        Н.П. Пилипчук

       О.Ю. Тичкова