Справа № 161/12498/21 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/162/22  Категорія: 70    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
04 лютого 2022 року                                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2021 року,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позов обґрунтовує тим, що з грудня 2017 року по травень 2018 року вона разом із відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитина – ОСОБА_3 . На даний час малолітня донька знаходиться на її повному утриманні. Вказує, що оскільки при народженні дитини вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, відповідач не мав наміру здійснювати будь-які дії для внесення його даних в запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень, а відтак батьківство останнього було визнано за наслідками здійснення судових проваджень. Зазначає, що 28.02.2020 року вона зверталась до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, однак їй було відмовлено. Разом з тим, за весь період розгляду справи про визнання батьківства відповідач жодним чином не приймав участь в утриманні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. З огляду на наведене, просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі, що становить 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, але в розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 28.02.2020 року по 14.07.2021 року.
       Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2021 року позов задовольнити частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 липня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до обов`язкового негайного виконання.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
       Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Вищевказана обставина стороною відповідача не спростована.
Зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог слідує, що сторони не можуть дійти згоди щодо утримання своєї малолітньої дитини, тобто у них існує спір з цього приводу.
Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частинами першою–третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітньої дитини, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2021 року – 2395 гривень, з 1 липня – 2510 гривень , з 1 грудня 2618 гривень.
Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) на дитину, відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є здоровим, працездатним, розмір його середньомісячного заробітку суду невідомий. Доказів іншого суду надано не було.
Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є здоровою, на обліку в лікарів не перебуває.
Кожна сторона, як передбачає ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доводи відповідача, що він не є батьком дитини, не заслуговують на увагу, оскільки постановою Волинського апеляційного суду від 23 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства ОСОБА_2 визнаний батьком малолітньої ОСОБА_3 ..
Покликання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не був повідомлений про час і місце розгляду справи, спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що повідомлення направлялися відповідачу за адресою, зазначеною ним, і що йому було відомо про розгляд справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться переважно до спростування факту спільного проживання та того, що дитина позивачки не його, усі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, обставини, на які покликається представник відповідача в апеляційній скарзі, враховані судом при визначенні розміру аліментів, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи. Рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.
За змістом ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05жовтня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді