КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

№ справи: 756/1945/21-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12362/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ  
 
21 грудня 2021   року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
          головуючий  - Немировська О.В., 
          судді - Махлай Л.Д.,  Ящук Т.І.
розглянувши у порядку письмового  провадження цивільну справу за  позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, 
 за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва    від 14 червня  2021 р. 
 
встановив:
у  лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до  Оболонського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з  відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 2 600 грн., моральну шкоду в розмірі 4 000 грн., витрати за надання правничої допомоги в розмірі 7 100 грн. та судовий збір, посилаючись на те, що шкоду йому було завдано в результаті ДТП, яка сталась 13 квітня 2020 року з вини відповідача. В ході розгляду справи позивач подав заяву, в якій просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі  15 000 грн., та заяву, в якій додатково просив стягнути  матеріальну шкоду в розмірі 2 999 грн. 83 коп.
Рішенням  Оболонського районного суду м, Києва від 14 червня  2021 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 2 600 грн., витрати на правничу допомогу - 2 000 грн. та судовий збір в сумі 908 грн.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу та судові витрати в сумі 8 500 грн. та додаткові витрати в розмірі 419 грн. 81 коп.
Не погоджуючись з рішенням, представник позивача - ОСОБА_3   подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000 грн., матеріальних збитків в  розмірі 2 999 грн. 83 коп. та витрат на правничу допомогу в розмірі 7 100 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказані вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та те, що  судом першої інстанції не було повно досліджено всі обставини по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В.,  дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що  13.04.2020 сталась ДТП з вини ОСОБА_2 ,  що було встановлено в постанові судді Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2020 року. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «УПСК» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності  власників наземних транспортних засобів від 21.11.2019.  В результаті ДТП було ушкоджено автомобіль марки «CADILLACK SRX», державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням, він є потерпілим внаслідок ДТП. На підставі довіреності, виданої 17.07.2020 ОСОБА_4 та посвідченої нотаріально приватним нотаріусом КМНО Флорізяк О.В. він має право вчиняти будь-які дії, в тому числі звернення до адвоката, до суду, до страхової компанії та на отримання страхового відшкодування, і 22.10.2020 звернувся до ПрАТ «УПСК» та 13.01.2021 отримав страхове відшкодування в сумі 15 000 грн. Однак при виплаті страхового відшкодування було утримано франшизу в розмірі 2 600 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.  Також позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду в  розмірі 4 000 грн., яка була завдана йому через  пошкодження автомобіля, він не міг користуватися та розпоряджатися ним. В заяві про збільшення  позовних вимог, поданій 07.04.2021, позивач вказав, що йому було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 2 999 грн.  83 коп., яка складається із вартості квитків для проїзду до м. Одеси та у зворотному напрямку з метою придбання фари до ушкодженого автомобіля, витрат на харчування під час поїздки, придбання захисник масок, виплати відсотків в Ломбарді «Скарбниця», послуги поштового зв`язку для відправки листа до страхової компанії. В заяві від 05.04.2021 позивач зазначив орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу 15 000 грн. 
Рішенням Оболонського районного суду м, Києва від 14 червня 2021 року позов було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 2 600 грн., витрати на правничу допомогу - 2 000 грн. та судовий збір в сумі 908 грн.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2021 року було стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу та судові витрати в сумі 8 500 грн. та додаткові витрати в розмірі 419 грн. 81 коп.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог судом апеляційної інстанції не переглядається, оскільки апеляційна скарга, подана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 ухвалою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2021 року визнана неподаною та повернута апелянту.
Задовольняючи позовні вимоги частково щодо стягнення франшизи та відмовляючи в задоволенні заявлених вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 999 грн. 83 коп. та моральної шкоди в розмірі 4 000 грн.,  суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між вказаним витратами та пошкодженням автомобіля. 
Відмовляючи частково в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, які були заявлені позивачем в позовній заяві в загальній сумі 7 100 грн., суд першої інстанції виходив з того, що в межах даної цивільної справи витрати на правничу допомогу складаються з суми - 2 000 грн., яка була стягнута на користь позивача, а інша частина - 5 100 грн. не відноситься до таких витрат.
Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам. 
Як видно з матеріалів справи, 13.04.20202 о18.40 на пр. Бандери у м. Києві сталась ДТП за участю автомобілів марки «CADILLACK SRX», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та марки «DAF», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . На момент ДТП автомобіль марки «CADILLACK SRX», державний номерний знак НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_6 відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
25.03.2020 між ТОВ «Макроторг М.М.П.» та ОСОБА_6 було укладено Договір комісії, за яким комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну винагороду вчинити від свого імені один або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марки «CADILLACK SRX», державний номерний знак НОМЕР_1 . 
25.03.2020 між ТОВ «Макроторг М.М.П.» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу автомобіля марки «CADILLACK SRX», державний номерний знак НОМЕР_1 .
20.05.2020 вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_4 , з реєстраційним номером  НОМЕР_4 .
Між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Волощук та партнери» 25.06.2020 було укладено Договір про надання правової допомоги. 26.06.2020 між сторонами було укладено Додаткову угоду до вказаного договору,  відповідно до якого сторони дійшли обопільної згоди про визначення умов та розміру оплати клієнтом винагороди за надання послуг адвокатом у справі про ДТП, яке відбулось 13.04.2020 о 18.40 в м. Києві по пр. Бандери.  Погоджений сторонами стандартний розмір оплати послуг за годину роботи адвоката становить 1 000 грн.  
В Акті здачі-приймання фактично наданих правових послуг до Договору про надання правової допомоги від 25.06.2020, який був складений 04.02.2021, зазначається перелік послуг, які були надані адвокатом на підставі вказаного вище Договору. Так, в переліку  вказано:
-  ознайомлення з матеріалами та документами, наданим замовником   - 30 хв.;
- консультування та погодження правової позиції замовника за наданими ним матеріалами - 35 хв.;
- підготовка та подача апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва - 2 год.;
- підготовка та подача документів, проведення переговорів зі страховою компанією з метою отримання страхового відшкодування - 1 год.;
- підготовка та погодження зі страховою компанією  угоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування - 30 хв.;
- підготовка та подача позовної заяви до Оболонського районного суду м. Києва - 2 год.;
- формування пакету документів та копій документів для подачі позовної заяви до Оболонського районного суду м. Києва - 30 хв. 
Загальна вартість наданих послуг була визначена в сумі 7 100 грн. 
Суд першої інстанції правильно визначив, що до витрат на правничу допомогу може бути віднесено лише витрати на підготовку та подачу позовної заяви до суду, вартість яких становила 2 000 грн., та яка була стягнута на користь позивача.
Крім того, додатковим рішенням було стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 8 500 грн., які були понесені в ході розгляду справи в суді першої інстанції.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Таким чином, суд першої інстанції правильно визначив розмір витрат на правничу допомогу, які відносяться до розгляду даної цивільної справи в суді першої інстанції.
Заявляючи  позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач  обґрунтовував  її тим, що автомобіль був суттєво пошкоджений,  тривалий час перебував в ремонті, у зв`язку з чим він витратив свій час та зусилля на те, щоб налагодити свій та своєї родини сталий стан життя та роботи, пов`язаної із здійсненням  підприємницької діяльності. Одночасно позивач посилався на те, що вказаний автомобіль був подарунком сину  на день народження, це був його перший та улюблений автомобіль, і його пошкодження призвело до напружених стосунків в його родині.  В заяві від 07.04.2021 позивач додатково обґрунтовував свої вимоги про відшкодування моральної шкоди тим, що для оплати поїздки до м. Одеси він змушений був здати в ломбард «Скарбниця» свій золотий хрестик та отримав кредит в сумі 3 705 грн. Під час  поїздок та перебування в місцях великого скупчення людей він зазнав психічних страждань через небезпеку захворіти, а перебування у захисній масці викликало алергію.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до ч. 1  ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.  
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Статтею 6 Закону № 1961-ІV зазначається, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхове відшкодування за страховим полісом відшкодовується потерпілій третій особі в разі настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу.
В п. 1.6. та 1.7. ч. 1 ст. 1 вказаного Закону дано визначення  власників транспортних засобів, якими є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах;  а забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
В ст. 28 Закону № 1961-ІV закріплено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України ( ст. 29 Закону №1961-ІV ).
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Витрати в загальній сумі 2 999 грн. 83 коп. не відносяться до витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля, а тому не підлягають стягненню на користь позивача.
Також суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди. 
В ст. 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1)         у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2)         у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3)          у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4)         у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи. 
Згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
В даному випадку позивач не може посилатись  на  заподіяння йому душевних страждань внаслідок пошкодження автомобіля, оскільки він не був та не є власником автомобіля та не був ним на час ДТП. Також є безпідставними доводи позивача щодо порушення його звичного способу життя, неможливість організовувати виробничі процеси та втрату роботи внаслідок пошкодження автомобіля, оскільки автомобіль було придбано для сина і з дня придбання автомобіля до дня ДТП пройшло 3 тижні. 
Факт видачі 17.07.2020  ОСОБА_4 довіреності ОСОБА_8 , яка була посвідчена приватним нотаріусом КМНО Флорізяк О.В., також не може бути підставою для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач заявив позов від свого імені, а не в інтересах довірителя. 
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»  (заява № 63566/00, § 23).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, судом першої інстанції  було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено  докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми  матеріального права при дотриманні норм процесуального права,  доводи, викладені в апеляційній карзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382  ЦПК України, суд,
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року - без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий                                                
 
Судді