Ухвала
 
20 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/64016/19-ц
провадження № 61-20338ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області, Прокуратури Київської області, Головного Управління Державної Казначейської служби України у Київській області, Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області, Прокуратури Київської області, Головного Управління Державної Казначейської служби України у Київській області, Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди.
 
В обґрунтування позову зазначав, що 15 вересня 2018 року слідчим органу досудового розслідування Головного управління Національної поліції у Київській області за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, відкрито кримінальне провадження № 12018110040001851. 
 
Вказував, що внаслідок неналежного розслідування кримінального провадження та неефективного здійснення органами прокуратури контролю за досудовим розслідуванням були порушені його права як потерпілого та завдано йому майнової шкоди у розмірі 294 400,00 грн, яку він просив стягнути з держави України.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Суди, відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що досудове розслідування кримінального провадження від 15 вересня 2018 року                                         № 12018110040001851 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України, триває. Належних та допустимих доказів допущеної бездіяльності при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні з боку посадових осіб Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області та Прокуратури Київської області заявником не надано. Крім того, суди дійшли висновку, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки шкода позивачу завдана не внаслідок обставин, визначених цим Законом. Також, до спірних правовідносин не застосовуються положення частини першої статті 1176 ЦК України, оскільки підставами відшкодування шкоди за цією нормою права є завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
14 грудня 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди у розмірі 294 400,00 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 травня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року не підлягають касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та   має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній     скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких     цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 травня                    2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Київській області в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Прокуратури Київської області, Головного Управління Державної Казначейської служби України у Київській області, Міністерства юстиції України про відшкодування шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     С. О. Погрібний