Справа № 161/8706/21 	Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С. 	
Провадження № 22-ц/802/1464/21  Категорія: 46 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 грудня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Матвійчук Л.В.,
секретар судового засідання – Вакіна Д.О.,
з участю представника відповідача – Мірошнікова В.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою відповідача – Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року,

                                          В С Т А Н О В И В :
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 23 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 та автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Renault Premium» державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричепу «Schmitz SCF24G» державний номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок якої пасажирка автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.
Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 10.11.2020  у справі №453/961/20 водія автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 визнано винним у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди. 
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група ТАС» згідно полісу № АО/6471413.
Він, як батько та законний представник своїх малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, на яку отримав відповідь, що розмір страхового відшкодування становить 170028,00 грн. та буде виплачуватися щомісячними платежами до грудня 2024 року.
Оскільки рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування суперечить спеціальному закону, просив стягнути з відповідача недоплачене відшкодування втрати годувальника у розмірі 131404,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу (уточнені вимоги – а.с.91-95).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року, виправленим ухвалою суду від 22.10.2021, позов задоволено частково.
Стягнуто з Приватного  акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недоплачене відшкодування по втраті годувальника у розмірі 125 107 грн. 08 коп., 6000 грн. витрат на правничу допомогу, а також в дохід держави стягнуто судовий збір у розмірі 908 грн..
В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Страхова Група «ТАС», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про відмову в позові.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_6 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн..
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що 23 червня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 та автопоїзда у складі сідлового тягача марки «Renault Premium» державний номерний знак НОМЕР_2 та напівпричепу «Schmitz SCF24G» державний номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок якої пасажирка автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, від яких померла.
Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 10.11.2020  у справі №453/961/20 водія автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 визнано винним у скоєнні цієї дорожньо-транспортної пригоди (а.с.6-8).
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «ВАЗ 21070» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група ТАС» згідно полісу № АО/6471413 (а.с.14).
Позивач ОСОБА_1 , як батько та законний представник, який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся 20.08.2020 до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника, приєднавши необхідні докази (а.с.9-13).
Відповідач повідомив позивача, що розмір страхового відшкодування становить 170028,00 та буде виплачуватися щомісячними платежами до грудня 2024 року (а.с.15).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Пунктом 2.1. статті 2 Закону визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Згідно із пунктом 22.1. статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 23.1. статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.1. статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Пунктом 27.2. статті 27 Закону, яка є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини, визначено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно зі статтею 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Шкода відшкодовується дитині – до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту – до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.
Пунктом 27.5 статті 27 Закону встановлено, що відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його у передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.
Тобто, вказана норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніше, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.
Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції вимог ст.1202 ЦК України – відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами.
Однак, ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування на утримання неповнолітніх дітей загиблої ОСОБА_4 у повному обсязі однією виплатою в розмірі 125107,08 грн. відповідають вимогам Закону.
При цьому суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив докази і дав їм належну правову оцінку.
Посилання в апеляційній скарзі на правомірність розтермінування виплати страхового відшкодування відхиляються апеляційним судом, оскільки спростовуються вище наведеними обставинами справи та положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальною нормою, що регулює спірні правовідносини та яким визначено чіткий порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. 
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що на даний час розмір страхового відшкодування ще зменшився, у зв`язку із його подальшою виплатою позивачу – не впливають на правильність рішення на дату його ухвалення. 
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення із відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500 грн., про що ним заявлено у відзиві на апеляційну скаргу і будь-яких заперечень щодо цих витрат чи їх розміру відповідач апеляційному суду не подавав. 
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд         
                                            П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу відповідача – Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 вересня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.  

Головуючий – суддя   
Судді