ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19124/20                                                                                  Суддя першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 лютого 2022 року                                                                                            м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
          головуючого судді           - Пилипенко О.Є.  
          суддів                              - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,
          при секретарі                    - Ткаченко В.В., 
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив: 
- постановити рішення про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови виплатити борг позивачу по пенсії за два роки з 01.01.2018 року по грудень 2019 року на виконання рішення суду у справі № 640/12190/19 від 10.09.2019 року з розрахунком пенсії по боргу за цією справою, та виплаті у розмірі 100% суми підвищення пенсії за цей період;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві здійснити правильний розрахунок його пенсії по боргу за цією справою за період з 01.01.2018 року по грудень 2019 року та виплатити борг по його пенсії за два роки з 01.01.2018 року по грудень 2019 року на виконання рішення суду у справі № 640/12190/19 від 10.09.2019  року з розрахунком пенсії по боргу за цією справою та виплаті у розмірі 100% суми підвищення пенсії за цей період.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року закрито провадження в адміністративній справі № 640/19124/20.
          Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року повністю та ухвалити нове судове рішення у відповідній частині, з урахуванням і аналізом всіх доданих до справи документів, постановити рішення про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови виплатити борг позивачу по пенсії за два роки з 01.01.2018 року по грудень 2019 року на виконання рішення суду у справі № 640/12190/19 від 10.09.2019 року з розрахунком пенсії по боргу за цією справою, та виплаті у розмірі 100% суми підвищення пенсії за цей період; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити борг по його пенсії за два роки з 01.01.2018 року по грудень 2019 року на виконання рішення суду у справі № 640/12190/19 від 10.09.2019  року з урахуванням розрахунку 44  730 грн. у листі до ГУ ПФУ (вх.№ 15226/У від 15.06.2020 року) та вже виплаченої суми 19  864,86 грн. за 2018 - 2019 роки.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не повно досліджено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
14 лютого 2022 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшла заява, відповідно до якої позивачем надано розрахунки пенсії за вислугу років від 01.06.2019 року та від 01.07.2020 року, як доповнення до додатку № 6 апеляційної скарги для пояснення розрахунків до вказаної заяви. 
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Так, приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту порушеного права (подання нового позову) не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним, втім позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи №   640/12190/19 звертатися до суду в порядку ст. ст. 382, 383 КАС України з метою забезпечення виконання рішення суду, яке на його думку виконано неналежним чином. 
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві, отримує пенсію з 10.09.1996р. на підставі Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
З 01 січня 2018 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» її розмір зменшився з 90% до 70%.
Вважаючи протиправними дії відповідача та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити певні дії, позивач звернувся з даним позовом до суду.          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 вересня 2019 року у справі № 640/12190/19, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задоволено частково: 
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) щодо зменшення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відсоткового значення розміру пенсії з 90% на 70% сум грошового забезпечення; 
          - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ 42098368) здійснити з 01 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; 
-          в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Згідно з наявної у матеріалах справи відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.06.2020 року № 13799-15226/У-02/8-2600/20, у грудні 2019 року на виконання рішення у справі № 640/12190/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві з 01.01.2018 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, встановленому судовим рішенням, виходячи з 90% відповідних сум грошового забезпечення та здійснено нарахування коштів. Різниця пенсії на виконання рішення у справі № 640/12190/19 за період з 01.01.2018 року по 19.11.2019 року, що буде виплачена згідно Порядку № 649 складає 19  864,86 грн., різницю пенсії з 20.11.2019 року (дата набрання законної сили рішенням суду) по 31.12.2019 року в сумі 2652,32 грн. виплачено у січні 2020 року. З 01.01.2020 року позивачу встановлено для щомісячної виплати визначений судом розмір пенсії в сумі 16  195,90 грн. 
Втім, позивачем в позовній заяві та апеляційній скарзі наголошеного на невірності такого розрахунку пенсії, що був здійснений на виконання рішення у справі № 640/12190/19.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Колегія суддів звертає увагу, що, як вбачається зі змісту позовних вимог, предметом даного позову є невірність, на переконання ОСОБА_1 розрахунку пенсії за період з 01.01.2018 року по грудень 2019 року, що здійснений на виконання рішення сулу у справі № 640/12190/19 від 10.09.2019 року.
Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Тобто, аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Більш того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. 
Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.
Верховний Суд також зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. 
Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, що, на думку суду, стосується і похідних від цього вимог.
Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. 
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Отже, судові рішення виконуються безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України, зокрема, зазначених вище. 
Невиконання судового рішення або виконання такого рішення не у повному обсязі не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Вказаний правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.02.2019 року у справі № 806/2143/15 (№К/9901/5159/18), від  03.04.2019 року у справі № 820/4261/18 (№   К/9901/1062/19).
Крім того, ч. 1 ст. 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого (нового) судового рішення в іншій справі, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, зокрема на підставі виконавчого листа суду, який ухвалив відповідне рішення.
Тобто, позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи №   826/12190/19 звертатися до суду в порядку ст. ст. 382, 383 КАС України з метою забезпечення виконання рішення суду, яке на його думку виконано неналежним чином. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
          Посилання апелянта на наявність описок в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року в частині зазначення невірного найменування відповідача, колегія суддів бере до уваги, проте зазначає, що вказані описки не вплинули на вірність рішення суду першої інстанції щодо необхідності закриття провадження у дані справі з підстав, вказаних вище, більше того, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про виправлення описки. 
          Посилання апелянта на недоцільність застосування в межах спірних правовідносин правових висновків, викладених у постанові Верховного суду у справі № 806/2143/15 від 20.02.2019 року, з огляду на різний суб`єктний склад справ, колегія суддів вважає недоцільним, адже судом дана постанова була зазначена з огляду на спільний зміст правовідносин (обраний сторонами спосіб захисту порушеного права).
          Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року - без змін. 
Керуючись ст.ст. 150, 151, 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-  
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 вересня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  суддя                                                                      О.Є.Пилипенко 

Судді                                                                                            Я.Б.Глущенко        

                                                                                           Я.М.Собків       

Постанова складена в повному обсязі 22 лютого 2020 року.