ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2022 р.                                                           Справа №450/1723/17

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Федорів Н.В. 
розглянув апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.10.2021 про залишення без розгляду позову (повний текст складено 20.10.2021, суддя Синчук М.М.)
у справі № 450/1723/17
за позовом Пустомитівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Пустомитівської міської ради, м. Львів
до відповідача-1 Львівської районної державної адміністрації Львівської області, м.Львів
відповідача -2 ОСОБА_1 , м.Пустомити
за участю третьої особи - 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Жирівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, с. Жирівка,
за участю третьої особи - 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів
про розірвання договору, визнання недійсними розпоряджень, визнання незаконною та скасування додаткової угоди

представники сторін:
прокурор – Винницька Л.М.
від позивача – не з`явились
від відповідача-1 – не з`явились
від відповідача-2 – Гвоздюк Р.М. (адвокат)
від третіх осіб 1 і 2 – не з`явились

22.06.2017 заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 подав до Пустомитівського районного суду Львівської області позов в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до відповідачів Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області та ОСОБА_1 , предметом якого визначив наступні вимоги:
1) визнання недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області № 586 від 9 листопада 2015 року «Про поновлення договору оренди землі укладеного між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_1 на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту»;
2) визнання незаконною та скасування додаткової угоди від 20 листопада 2015 року до договору оренди землі, укладеного між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_1 , зареєстрованої в реєстрі речових прав на нерухоме майно за №30135343 від 21 червня 2016 року;
3) визнання недійсним розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області № 1190 від 28 грудня 2012 року «Про поновлення договору оренди землі укладеного між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_1 на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту»;
4) зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий № 4623610100:14:000:0001 в розпорядження Львівської обласної державної адміністрації згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки, в стані не гіршому порівняно з тим, у якому ОСОБА_1 одержав цю ділянку в оренду;
5) скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис під № 15056452 від 18 червня 2016 року про проведену державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, як речового права, який внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30135343 від 21 червня 2016 року;
6) розірвання договору оренди водного об`єкта від 21 червня 2011 року, а саме, водного дзеркала ставу площею 4,8958 га на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту, укладеного між Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області та ОСОБА_1 ;
7) зобов`язання ОСОБА_1 повернути водне дзеркало ставу площею 4,8958 га на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту згідно з актом приймання-передачі водного об`єкта загальнодержавного значення, у належному стані, не гіршому ніж на момент отримання його в оренду.
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 червня 2017 року було відкрито провадження у справі №450/1723/17 (в порядку цивільного судочинства).
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 березня 2020 року провадження у справі №450/1723/17 закрито з огляду на те, що спір між сторонами належить до юрисдикції господарського суду.
Постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2021 року ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 березня 2020 року залишено без змін.

На підставі заяви заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3, Пустомитівський районний суд Львівської області направив на адресу Господарського суду Львівської області матеріали справи №450/1723/17 в порядку ст. 256 ЦПК України для розгляду за встановленою юрисдикцією. Вказані матеріали надійшли до місцевого господарського суду 01.04.2021.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.04.2021 справу прийнято до розгляду; постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 26.04.2021; зобов`язано сторін надати суду усі наявні докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень; зобов`язано прокуратуру обґрунтувати наявність підстав для представництва в суді законних інтересів держави в особі Львівської обласної адміністрації з урахуванням наведених в ухвалі положень законодавства України; явку представників учасників справи в підготовче засідання визнано обов`язковою.
На виконання вимог ухвали від 05.04.2021, заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №3 подав до Господарського суду Львівської області пояснення щодо підстав представництва у справі №450/1723/17. В свою чергу, ОСОБА_1 подав до суду власні письмові пояснення, у яких ствердив про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.
Ухвалою від 31.05.2021 Господарський суд Львівської області замінив відповідача Пустомитівську районну державну адміністрацію Львівської області його правонаступником – Львівською районною державною адміністрацією Львівської області.
Ухвалою від 19.07.2021 Господарський суд Львівської області замінив Львівську місцеву прокуратуру №3 як учасника даної справи її правонаступником – Пустомитівською окружною прокуратурою. Окрім того, вказаною ухвалою було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до розгляду по суті.
27.09.2021 прокурор подав до суду клопотання про заміну позивача Львівської обласної державної адміністрації її правонаступником – Пустомитівською міською радою. Клопотання прокурора обґрунтовано тим, що у спірної земельної ділянки змінився власник, а саме, 16.09.2021 державний реєстратор зареєстрував право комунальної власності на земельну ділянку площею 4,8958 га, кадастровий номер 4623610100:14:000:0001 за Пустомитівською міською радою Львівського району Львівської області. Додаткові пояснення з даного приводу були надані прокурором у письмових поясненнях від 13.10.2021.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.10.2021 було замінено позивача у даній справі – Львівську обласну державну адміністрацію її правонаступником - Пустомитівською міською радою Львівського району Львівської області.
Окрім того, ще однією ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.10.2021 позов у даній справі було залишено без розгляду.
Вказана ухвала мотивована тим, що прокурор жодним чином не довів нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах позивачем - Пустомитівською міською радою як органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Крім того, ні прокурором, ні Пустомитівською міською радою не долучено до матеріалів справи жодних доказів попередніх звернень як з боку Пустомитівської міської ради до прокуратури, так і з боку прокуратури до Пустомитівської міської ради про необхідність подання позову.

Заступник керівника Львівської обласної прокуратури, не погодившись з вказаною ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій послався на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим просив вказану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:
1) підставою для звернення прокурора із позовною заявою у даній справі стала низка порушень відповідачами вимог законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, а саме:
- матеріалами справи підтверджено, що 12.12.2007 Пустомитівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за яким відповідачу передано в оренду земельну ділянку для влаштування ставка по вирощуванню риби. Надалі, 21.06.2011 Пустомитівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 було укладено договір оренди об`єкта загальнодержавного значення, за яким відповідачу було передано в оренду водний об`єкт для риборозведення. Однак, системний аналіз законодавства, що діяло на момент укладення спірного договору оренди землі дає підстави дійти висновку, що Пустомитівська районна державна адміністрація мала право на розпорядження земельними ділянками лише для ведення водного господарства, проте законодавець розрізнив поняття «водного господарства» та «обслуговування ставка», «риборозведення»;
- відповідачі порушили вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зокрема, Пустомитівська районна державна адміністрація прийняла розпорядження № 1190 від 28.12.2012 «Про поновлення договору оренди землі укладеного між Пустомитівською РДА та ОСОБА_1 » лише на підставі листа ОСОБА_1 без долучення орендарем проекту додаткової угоди;
- Пустомитівська районна державна адміністрація порушила вимоги законодавства щодо процедури надання водних об`єктів в оренду, зокрема необхідності наявності паспорта водного об`єкта;
2) на момент пред`явлення позову до суду у даній справі, прокурор, на підставі ст. 122 Земельного кодексу України, визначив Львівську обласну державну адміністрацію як орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження у спірних правовідносинах;
3) прокурор, представляючи інтереси держави у спірних правовідносинах, дотримав процедури, що визначена у ст. 23 3акону України «Про прокуратуру», а саме:
- 24.04.2017 направив у Львівську ОДА лист щодо надання інформації про наведені у позові порушення. Незважаючи на вказаний факт, відповідний позов Львівською ОДА самостійно не було пред`явлено, що свідчить про неналежне здійснення нею своїх повноважень;
- перед пред`явленням позову до суду, скерував до Львівської ОДА повідомлення про намір звернення до суду із вказаним позовом в інтересах держави;
4) Господарський суд Львівської області не приймав рішення про залишення позовної заяви без руху чи повернення позовної заяви, відтак, на думку прокурора, його позов відповідає вимогам, встановленим у ст. 53, 176 ГПК України, а підстави його звернення до суду в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації є обґрунтованими та достатніми;
5) ключовим моментом, який слугував підґрунтям для постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали стало те, що під час розгляду справи судом першої інстанції на законодавчому рівні відбулась зміна розпорядника спірної земельної ділянки. Так, 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», згідно з яким, частина земель державної власності за межами населених пунктів була передана до комунальної власності сільських, селищних, міських рад. Саме на підставі вказаного Закону, 16.09.2021 державний реєстратор Пустомитівської міської ради Федорович А.М. зареєстрував право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4623610100:14:000:001 за Пустомитівською міською радою Львівського району Львівської області. Вказане свідчить про те, що відбулась фактична зміна власника спірної земельної ділянки (правонаступником прав і обов`язків по спірній земельній ділянці стала відповідна територіальна громада);
6) стаття 52 ГПК України передбачає можливість залучення судом до участі у справі правонаступника відповідного учасника на будь-якій стадії судового процесу. Вищенаведене в сукупності свідчить про те, що:
- на момент звернення прокурора до суду існував належний орган, що був уповноважений державою у спірних правовідносинах – Львівська ОДА;
- визнавши наявність правонаступництва прав і обов`язків щодо спірної земельної ділянки за Пустомитівською міською радою, суд безпідставно не взяв до уваги те, що прокурор при зверненні з позовом до суду дотримався вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Відповідне повідомлення до Львівської ОДА, а також подальші листи, що були скеровані в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», є однією із складових частин правонаступництва в розумінні ст. 52 ГПК України.

Львівська районна державна адміністрація Львівської області подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначила наступне:
1) при вирішенні даної справи при застосуванні норм ГПК України підлягають врахуванню правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо питань представництва прокурором інтересів держави, що викладені у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18;
2) в контексті цих висновків вбачається, що прокуратура, подаючи позов у даній справі, не дотрималася порядку, встановленого абз. З ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Вимоги вказаної норми закону виконувалися прокурором суто формально, а саме, він одночасно (в один день) надіслав лист-повідомлення до Львівської облдержадміністрації та подав позов до суду. Очевидно, що це не можна визнати належним виконанням вимог, встановлених Закону України «Про прокуратуру», оскільки такі дії прокурора виключають будь- яку можливість для компетентного органу здійснити належне реагування та, можливо, самостійне представництво інтересів держави в суді.
Вказане, на думку відповідача-1, свідчить, що у даній справі є всі підстави визнати, що мало місце порушення прокурором вимог абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Це, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для залишення позовної заяви, поданої прокурором, без розгляду, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Позивач, відповідач-2 та треті особи не виконали вимог ухвали Західного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 та не подали відзивів чи письмових пояснень на апеляційну скаргу.

В судове засідання 13.01.2022 позивач, відповідач-1 та треті особи не забезпечили явку своїх представників.
В той же час, усі учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників позивача, відповідача-1 та третіх осіб.
Відповідач-2 в судовому засіданні заперечив проти вимог та доводів апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та відповідача-2, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне:

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з абз. 1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до абз. 1 - 3 ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Водночас, згідно з положеннями ч.3 - 5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Таким чином, зі змісту вищезазначених законодавчих положень вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам, за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі №924/1237/17).

Дослідивши обставини даної справи та мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, залишаючи позов у даній справі без розгляду, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про передчасність таких мотивів.
Так, за приписами статті 52 ГПК України усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 925/395/18, у випадку заміни позивача його правонаступником після відкриття провадження у справі за позовом поданого прокурором в інтересах держави в особі відповідного суб`єкта владних повноважень, у суду відсутня необхідність повторно перевіряти обставини дотримання прокурором процедури, передбаченої у статті 23 Закону України "Про прокуратуру".
Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що прокурор повинен був довести перед судом факт нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах правонаступником Львівської обласної державної адміністрації - Пустомитівською міською радою, а також надати докази комунікації між Пустомитівською міською радою та прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
З огляду на те, що станом на момент подання прокурором позову у даній справі Львівська обласна державна адміністрація була органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, прокурор повинен був обґрунтувати факт дотримання ним процедури, передбаченої ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у відносинах саме із Львівською обласною державною адміністрацією. Подальша заміна позивача у спірних правовідносинах, після відкриття провадження у даній судовій справі, не тягне за собою необхідності для прокурора повторно здійснювати процедуру, передбачену у ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Водночас, з огляду на положення ст. 269 ГПК України, а також зміст доводів прокурора про те, що перед зверненням із позовом у даній справі він дотримався усіх процедур, передбачених Законом України "Про прокуратуру", а також з огляду на зміст заперечень відповідача-1 з даного приводу, колегія суддів зазначає про необхідність дослідження в апеляційному порядку листування між Львівською місцевою прокуратурою №3 та Львівською обласною державною адміністрацією, яке відбулося перед поданням позову у даній справі, та надання правової оцінки такому листуванню.
За результатом дослідження питання дотримання прокурором процедури, передбаченої у статті 23 Закону України "Про прокуратуру", суд апеляційної інстанції зазначає наступне:
Листом Львівської місцевої прокуратури №3 від 24.04.2017 вих.№04-9/1317/вих17 (а.с. 172, т.3) адресата – Львівську обласну державну адміністрацію – було повідомлено про те, що:
- 12.12.2007 між відповідачами у даній справі було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,8958 га для обслуговування ставка на території Пустомитівської міської ради за межами населеного пункту;
- 28.12.2012 Пустомитівською РДА видано розпорядження №1190 про продовження договору оренди на 15 років;
- 09.11.2015 Пустомитівською РДА видано розпорядження №586 про поновлення договору оренди землі, у якому зазначено кадастровий номер земельної ділянки 4623610100:14:000:0001.
Прокуратура у своєму листі зазначила про те, що при прийнятті розпоряджень Пустомитівської РДА від 28.12.2012 за №1190 та від 09.11.2015 за №586 було порушено норми земельного та водного законодавства, внаслідок чого наявні підстави для пред`явлення позову про їх скасування. У зв`язку з цим прокурор просив повідомити, коли Львівській ОДА стало відомо про існування цих розпоряджень, а також додаткових угод до договору оренди землі від 06.02.2013 та від 20.11.2015.
Листом №5/9-3513/0/2-17/6-2 від 24.05.2017 (а. с. 31, т.1) Львівська ОДА повідомила, що в неї відсутня інформація стосовно видачі зазначених розпоряджень голови Пустомитівської РДА, у зв`язку з чим вона не надавала їм правової оцінки та не вживала жодних заходів.
Надалі, 21.06.2017 Львівська місцева прокуратура №3:
- подала позов у даній справі (лист №04-9/1922вих17, а. с. 2, т.1);
- направила Львівській ОДА повідомлення про звернення до суду (лист №04-9/1923вих17, а. с. 32, т.1).
Доказів існування інших листів Львівської місцевої прокуратури №3, які би стосувались спірних правовідносин і були направлені до Львівської ОДА в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», в матеріалах справи немає.

З цього приводу слід зазначити, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме - подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Розумний строк починає обраховуватись з часу отримання відповідним органом повідомлення прокурора про виявлені чи встановлені ним порушення законодавства в тій чи іншій сфері, яким органу надається можливість відреагувати на такі порушення самостійно. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Тобто критерій «розумності», який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, має визначатися з врахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально.
Вказана позиція знайшла своє відображення в постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 927/468/20.
Часовий проміжок, який минув між повідомленням, яке прокурор надіслав позивачам (про власне звернення до суду), та поданням позову не завжди є вирішальним у питанні дотримання прокурором приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки має значення також попереднє листування прокурора з відповідними суб`єктами владних повноважень з даного приводу. В цій частині заслуговує на увагу позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 911/1497/18.
Так, у п.  36, 37 постанови зазначено, що підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва (що узгоджується з п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18). У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

З листування Львівської місцевої прокуратури №3 та Львівська ОДА вбачається, що на підставі листа від 24.05.2017 прокурор лише встановив факт необізнаності останньої з тим, що Пустомитівською РДА було прийнято розпорядження від 28.12.2012 за №1190 та від 09.11.2015 за №586.
Після цього прокурор не вживав жодних заходів, спрямованих на встановлення того факту, чи Львівська ОДА почала вчиняти дії, спрямовані на захист порушених державних інтересів (в т. ч. шляхом підготовки відповідного позову) чи ні. Таким чином, доводи прокурора про те, що він встановив факт нездійснення захисту Львівської ОДА є передчасними. Вказане свідчить про неповне виконання прокурором положень ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та передчасне звернення із позовом у даній справі.
В контексті наведеного, колегія суддів наголошує на тому, що повідомлення Львівської місцевої прокуратури №3 про звернення до суду, адресоване Львівській ОДА (лист №04-9/1923вих17), та позов у даній справі (лист №04-9/1922вих17) складені в один і той самий день.
Така поведінка прокуратури свідчить про те, що вона порушила вищезгаданий принцип представництва державних інтересів, відповідно до якого прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. При цьому, передчасне подання прокурором позову виключає можливість подальшого захисту державних інтересів безпосередньо відповідним державним органом навіть при наявності відповідного бажання у нього.
У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, з метою забезпечення єдності судової практики у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд встановить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що хоча суд першої інстанції неправильно застосував ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», однак, постановив по суті правильну ухвалу про залишення позову без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Таким чином, вказана ухвала підлягає залишенню без змін із врахуванням мотивувальної частини даної постанови.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Львівської обласної прокуратури.

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.10.2021 про залишення без розгляду позову у справі № 450/1723/17 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 25.01.2022.

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік