ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2021 р.           Справа№ 910/2287/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шаптали  Є.Ю.
суддів:            Грека  Б.М. 
          Куксова В.В. 
 
          при секретарі       Токаревій А.Г.
за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 14.12.2021.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №  910/2287/21 (суддя Шкурдова Л.М., повний текст складено 16.07.2021) 
Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни
та Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" 
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 (суддя Шкурдова Л.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни 
до Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"
про визнання недійсною односторонньої відмови від договору
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець Фільварків Оксани Романівни звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» про визнання недійсною односторонньої відмови від договору про надання в експлуатацію майданчика для паркування №ДНП-2019-03/40 від 21.03.2019 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що    21 березня 2019 року між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Проперті»    укладено Договір №ДНП-2019-03/40 від 21.03.2019р. про надання в експлуатацію майданчика для паркування (далі - Договір). Угодою № 10 про зміну сторони договору від 10 червня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Проперті» замінено на Фізичну особу-підприємця Фільварків Оксану Романівну (позивач). 23 січня 2021 року ФОП Фільварків О.Р. отримано від КП «Київтранспарксервіс» лист №053/05-167 від 19.01.2021 року, в якому    зазначено про повторний виїзд співробітників КП «Київтранспарксервіс» з метою фіксації правопорушень, що відбуваються на паркувальному майданчику за адресою: просп.Оболонський, 6. (Акт обстеження майданчика для паркування від 13 січня 2021 року). У вказаному листі КП «Київтранспарксервіс» заявило про розірвання договору в односторонньому порядку з 20 січня 2021 року. Звертаючись з позовом до суду позивач вказує на відсутність    порушень умов договору з його    сторони, вважає безпідставною та необґрунтованою односторонню відмову КП «Київтранспарксервіс» від Договору про надання в експлуатацію майданчика для паркування №ДНП-2019-03/40, викладену в листі №053/05-167 від 19.01.2021р., в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсною односторонньої відмови від договору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 року по справі № 910/2287/21 позов задоволено. 
Визнано недійсною односторонню відмову Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» від Договору про надання в експлуатацію майданчика для паркування №ДНП-2019-03/40 від 21 березня 2019 року, викладену у листі №053/05-167 від 19 січня 2021 року. 
Стягнуто з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани   Романівни 2270 грн 00 коп - витрати по сплаті судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Акти обстеження майданчика для паркування від 09 грудня 2020 року та    від 13 січня 2021 року, на які посилається відповідач як на підставу порушення позивачем умов Договору, не містять інформації про початкові вихідні дані та про отримані результати проведених замірів, що унеможливлює достеменно встановити який розмір ділянки встановлений схемою організації дорожнього руху чи перевищують межі виміряної ділянки, встановлені схемою організації дорожнього руху та наскільки перевищують, враховуючи при цьому, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем здійснювалась експлуатація більшої кількості місць для паркування, як і те, що про факт проведення перевірки ніхто із працівників позивача до відома не був поставлений.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року по справі №910/2287/21 стягнуто з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни 45 500 грн на послуги адвоката.
Суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат у розмірі 45    500, 00 грн та відмову в стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу за пунктами 1-7, 10.1, 13 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року за Договором про надання професійної правничої допомоги №60 від 04.02.2021 року.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 року по справі № 910/2287/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни в повному обсязі.
Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, з огляду на наступне:
- умовами договору не затверджено та не визначено вимог до акту обстеження паркувального майданчика, з чого апелянт робить висновок, що такий акт може складатись у довільній формі;
- скаржник звертає увагу на те, що судами розглядались справи з аналогічними вимогами, де, зокрема, Господарський суд міста Києва відмовляв у задоволенні позову;
- апелянт вважає, що фото фіксація паркувального майданчика не може бути належним доказом у справі.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»   передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 заяву суддів Мартюк  А.І., Алданової С.О., Зубець Л.П. про самовідвід у справі № 910/2287/21 задоволено. Апеляційну скаргу у справі № 910/2287/21 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення іншого складу суддів.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 у зв`язку з ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.08.2021, якою заяву суддів Мартюк А.І., Алданової С.О., Зубець Л.П. про самовідвід у справі №910/2287/21 задоволено, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2287/21.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Шаптала Є. Ю., судді: Євсіков О.О., Грек Б.М.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 у зв`язку перебуванням судді Євсікова О.О. у відпустці, який не є головуючими суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/2287/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2021 для розгляду справи №910/2287/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Шаптала Є.Ю., судді: Куксов В.В., Грек Б.М.
25.08.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни надійшло заперечення проти відкриття апеляційного провадження.
На час надходження апеляційної скарги матеріали справи №910/2287/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходили, у зв`язку з чим ухвалою від 31.08.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/2287/21 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду міста Києва надіслати матеріали справи №910/2287/21 на адресу Північного апеляційного господарського суду
27.09.2021 до суду апеляційної інстанції надійшли матеріали вказаної справи.
У період з 20.09.2021 по 03.10.2021 головуючий суддя - Шаптала Є.Ю. перебував у щорічній відпустці.
Ухвалою   Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 поновлено Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/2287/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання. 
Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.11.2021.
Крім того, не погодившись з прийнятим  додатковим рішенням, Фізична особа-підприємець Фільварків Оксана Романівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/2287/21 в частині відмови стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити нове рішення, яким стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33600,00 грн.
Апелянт вважає оскаржуване додаткове рішення незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне:
- відповідач не надавав клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу та не навів обгрунтування, яке б вказувало на неспівмірність таких витрат;
- суд втрутився в договірні відносини між адвокатом та клієнтом, відмовивши у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу за пунктами 1-7, 10.1, 13 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року, чим допустив неправильне дослідження та оцінку доказів, які мають значення для справи.
Згідно з протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 26.08.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Шаптали Є.Ю., суддів: Куксова В.В., Грека Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання. 
Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.11.2021.
Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/2287/21 та Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21.
Також, не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/2287/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення Фізичній особи-підприємцю Фільварків Оксани Романівни в повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- відповідач вважає, що заявлена сума витрат на правничу допомогу значно завищена, а позивачем не надано доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість таких витрат;
- заявлені витрати за участь в судових засіданнях та обсяг наданих послуг адвокатом не відповідають критеріям реальності таких витрат, є не співмірними з предметом позову та є надмірними.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 02.09.2021 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Шаптали Є.Ю., суддів: Куксова В.В., Грека Б.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 поновлено Комунальному підприємству «Київтранспарксервіс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 та відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.
Учасникам справи повідомлено про право подати відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заяви, клопотання, заперечення та строки на їх подання. 
Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.11.2021.
Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/2287/21 та Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 та Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21.
01.11.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі     №910/2287/21, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача на рішення суду, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін, зазначаючи наступне:
- умовами договору відповідач не наділений правом складати будь - які акти обстеження паркувального майданчика;
- акти не відповідають вимогам ст.ст.73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в них відсутні дані, на підставі яких можна встановити порушення умов спірного договору, на що посилається відповідач;
- щодо доводів скаржника стосовно неналежності фотофіксації паркувального майданчика  як доказу у справі позивач наголошує, що відповідач не був позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про призначення фототехнічної експертизи;
- рішення, на які посилається відповідач в аналогічних спорах, не мають для суду преюдиційного значення.
01.11.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни надійшов відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, узагальнені доводи якого зводяться до того, що відповідачем не надано доказів не співмірності заявлених витрат на правову допомогу та не доведено незаконність та необґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення суду.
03.11.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21, у якому відповідач заперечує проти доводів апеляційної скарги позивача на додаткове рішення суду, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, узагальнені доводи якого зводяться до того, що заявлені витрати не є співмірними з предметом спору та є надмірними, а їх розмір не є обґрунтованим.
23.11.2021 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» надійшли письмові пояснення у справі, у яких відповідач зазначає, що погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову відмову в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, а в іншій частині з прийнятим додатковим рішенням не погоджується, оскільки вважає стягнуті судом витрати неспівмірними та надмірними.
23.11.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 14.12.2021.
14.12.2021 у судове засідання з`явились представники учасників справи.
Представник позивача підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти доводів апеляційних скарг відповідача заперечив з урахуванням відзивів на апеляційні скарги, поданих під час апеляційного провадження. 
Представник відповідача підтримав подані ним апеляційні скарги та просив їх задовольнити, проти апеляційної скарги позивача заперечив з урахуванням відзиву на апеляційну скаргу, поданого під час апеляційного провадження.
Згідно з частиною першою  статті 270 Господарського процесуального кодексу України  у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних рішень, зазначає наступне.

Щодо апеляційної скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/2287/21.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2019 року між Комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» (відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Проперті»    укладено Договір №ДНП-2019-03/40 від 21.03.2019р. про надання в експлуатацію майданчика для паркування (далі - Договір).
Пунктом 1.1. Договору визначено його предмет - Сторона-1 передає Стороні-2 в експлуатацію місця для платного паркування транспортних засобів, розташовані на майданчику для паркування за адресою: м.Київ, проспект Оболонський 6, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.
Пунктом    7.1. договору сторони встановили строк його дії до 31 грудня 2022 року.
Угодою №10 про зміну сторони договору від 10 червня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Проперті» замінено на Фізичну особу-підприємця Фільварків Оксану Романівну (позивач).
Додатковою угодою №1 від 26 червня 2019 року сторони дійшли згоди внести зміни до п.1.1. договору та визначили, що Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» передає ФОП Фільварків Оксані Романівні 94 (дев`яносто чотири) місця для платного паркування транспортних засобів, 10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.
21 грудня 2020 року ФОП Фільварків О.Р. отримано від КП «Київтранспарксервіс» лист №053/05-4556 від 14.12.2020 року, в якому зазначено про порушення умов договору, про що складено Акт обстеження майданчика для паркування від 09 грудня 2020 року. У вказаному    листі зазначено, що межі ділянки перевищують встановлені схемою організації дорожнього руху та на огородженій території можливе розташування 144 місця для паркування.
23 січня 2021 року ФОП Фільварків О.Р. отримано від КП «Київтранспарксервіс» лист №053/05-167 від 19.01.2021 року, в якому    зазначено про повторний виїзд співробітників КП «Київтранспарксервіс» з метою фіксації правопорушень, що відбуваються на паркувальному майданчику за адресою: просп.Оболонський, 6. (Акт обстеження майданчика для паркування від 13 січня 2021 року). У вказаному листі КП «Київтранспарксервіс» заявило про розірвання договору в односторонньому порядку з 20 січня 2021 року.
Позивачем отримано від КП «Київтранспарксервіс» лист №053/05-168 від 19.01.2021 року, в якому зазначено про повторний виїзд співробітників КП «Київтранспарксервіс» та обстеження паркувального майданчика з подальшою фіксацією порушень зазначених в Акті обстеження майданчика для паркування від 13 січня 2021 року. У вказаному листі повідомлено про необхідність дотримання у подальшому умов договору та запропоновано ФОП Фільварків О.Р. у найкоротший термін привести територію паркувального майданчика у відповідність до схеми організації дорожнього руху, про що повідомити КП «Київтранспарксервіс».
Листом №5 від 02 лютого 2021 року позивач повідомив КП «Київтранспарксервіс» про те, що позивачем встановлено огорожу відповідно до межі, встановленої в схемі організації дорожнього руху. У вказаному листі позивачем зазначено, що ним не    змінювались    межі    земельної ділянки для паркування транспортних засобів і дотримується схеми організації дорожнього руху,    яка є невід`ємним додатком до договору; акти обстеження майданчика для паркування складені в односторонньому порядку за відсутності ФОП Фільварків О.Р., що унеможливило надання нею пояснень та усунення розбіжностей; на схемі організації дорожнього руху міститься напис «зелена зона» - це територія, яка має окремий в`їзд та межує з отриманою в експлуатацію територією, ймовірно саме на території «зелена зона» перебували    інші автомобілі (на необладнаних місцях для стихійного паркування), до яких позивач не має відношення, оскільки місця для паркування там не облаштовувала та плату за паркування з водіїв не збирала.
Звернувшись з позовом до суду, позивач вказує на відсутність    порушень умов договору з її сторони, вважає безпідставною та необґрунтованою односторонню відмову КП «Київтранспарксервіс» від Договору про надання в експлуатацію майданчика для паркування №ДНП-2019-03/40, викладену в листі №053/05-167 від 19.01.2021р., у зв`язку з чим позивач просив суд визнати недійсною односторонню відмову від договору.
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.
За змістом частин 1,3  статті 202 Цивільного кодексу України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Виходячи з положень вищезазначеної статті, повідомлення сторони договору може вважатися одностороннім правочином, у випадку, якщо воно породжує, змінює чи припиняє права та обов`язки обох сторін договору.
Частиною 5  статті 202 Цивільного кодексу України  передбачено, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Волевиявлення однієї із сторін на дострокове припинення дії договору, за своїми наслідками, є одностороннім правочином про розірвання цього договору, отже при його вчиненні мають бути дотриманні встановлені законодавством вимоги, необхідні для чинності такого правочину.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені положеннями  статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства (ч. 1  ст. 203 ЦКУ).
Недодержання особою при вчиненні правочину (в т.ч. одностороннього) наведених вимог в силу приписів  статті 215 Цивільного кодексу України  є правовою підставою для визнання його недійсним в судовому порядку.
Досліджуючи питання законності вчинення одностороннього правочину про розірвання договору, насамперед слід встановити чи має місце порушення контрагентом зобов`язання, яке тягне за собою правові наслідки у такому вигляді, тобто у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та якими доказами це підтверджується.
Судом встановлено, що між сторонами укладено Договір №ДНП-2019-03/40 від 21.03.2019р. про надання в експлуатацію майданчика для паркування відповідно до умов якого позивач отримав в експлуатацію 94 (дев`яносто чотири) місця для платного паркування транспортних засобів,    10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, що розташовані на майданчику для паркування за адресою: м. Київ, Оболонський район, проспект Оболонський 6, в межах III територіальної зони паркування міста Києва (далі майданчик для паркування).
Відповідно до п.2.2.5. Договору позивач зобов`язався    облаштувати та експлуатувати не більшу кількість місць для паркування транспортних засобів на майданчику для паркування, ніж передбачено умовами договору.
Згідно з    п.7.7.2. Договору відповідач має право на дострокове розірвання договору в односторонньому порядку у випадку повторного виявлення порушень умов договору - в будь-який момент після повторного виявлення порушень незалежно від того, чи усунуте воно позивачем.
Отже, порушенням умов договору вважається  облаштування та експлуатація саме на майданчику для паркування визначеному схемою організації дорожнього руху (а не за його межами на території міста Києва) більшої кількості місць для паркування, ніж передбачено договором.
Відповідно до умов договору позивач облаштував та експлуатує на майданчику для паркування визначеному схемою організації дорожнього руху    94 (дев`яносто чотири) місця для платного паркування транспортних засобів,    а також 10 (десять) спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів.
Судом встановлено, що 19 січня 2021 року КП «Київтранспарксервіс» надіслало на адресу позивача повідомлення №053/05-167 про односторонню відмову від договору з підстав того, що нібито позивач порушив умови договору, а саме - межі ділянки не відповідають схемі організації дорожнього руху,    оскільки позивач облаштував та експлуатує більшу кількість місць для паркування транспортних засобів, на майданчику для паркування, ніж передбачено договором.
Як на підставу порушення позивачем умов Договору відповідач посилається    на Акт обстеження майданчика для паркування від 09 грудня 2020 року та    Акт обстеження майданчика для паркування від 13 січня 2021 року.
У вказаних актах зазначено, що в ході обстеження комісією здійснено обміри та фотофіксацію майданчика. В ході обстеження території майданчика виявлено наступні порушення умов договору та схеми організації дорожнього руху: межі ділянки перевищують встановлені, згідно схеми організації дорожнього руху, на огородженій території можливе розташування 144 місць для паркування.
Частиною 3  статті 13, що кореспондується з приписами статті 74 Господарського процесуального кодексу України,  передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Згідно з ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до  ст.79 ГПК України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Як було зазначено вище, як на підставу порушення позивачем умов Договору відповідач посилається    на Акт обстеження майданчика для паркування від 09 грудня 2020 року та    Акт обстеження майданчика для паркування від 13 січня 2021 року.
Судом досліджено вказані Акти обстеження майданчика для паркування від 09 грудня 2020 року та    від 13 січня 2021 року, та встановлено, що в них вказано, що під час обстеження майданчика було здійснено його обміри, однак в тексті актів відсутня будь-яка інформація про початкові вихідні дані та про отримані результати проведених замірів, що унеможливлює достеменно встановити який розмір ділянки встановлений схемою організації дорожнього руху чи перевищують межі виміряної ділянки, встановлені схемою організації дорожнього руху та наскільки перевищують. 
При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем здійснювалась експлуатація більшої кількості місць для паркування.
У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що твердження відповідача про порушення позивачем умов Договору щодо експлуатації більшої кількості місяць для паркування, ґрунтуються на припущеннях відповідача за відсутності встановлення перевищення меж виміряної ділянки по відношенню до встановленої схеми організації дорожнього руху та обсягів такого перевищення. 
Разом з тим, судом враховано, що про факт проведення перевірки ніхто із працівників позивача до відома не був поставлений, що відповідачем не заперечується, а в актах перевірки зазначено про те, що паркувальний майданчик облаштований шлагбаумом, разом з тим матеріалами фото фіксації та поясненнями позивача підтверджується, що шлагбаум на стоянці не встановлювався, що ставить під сумнів сам факт здійснення фіксації відповідачем наявних на його думку порушень з виїздом на місце розташування майданчика його представників.
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.
Суд звертає увагу, що за змістом статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;  висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За змістом статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно з ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Скаржник стверджує, що умовами договору не затверджено та не визначено вимог до акту обстеження паркувального майданчика, з чого апелянт робить висновок, що такий акт може складатись у довільній формі.
Однак, такі доводи колегія суддів оцінює критично, оскільки як було зазначено вище, відповідач як на підставу порушення позивачем умов Договору посилається  на Акти обстеження майданчика для паркування від 09 грудня 2020 року та від 13 січня 2021 року, дослідивши зміст яких, судова колегія встановила, що у вказаних документах відсутні дані, на підставі яких вбачалось би за можливе встановити порушення умов спірного договору, про що обґрунтовано зауважив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Щодо тверджень відповідача стосовно неналежності фотофіксації паркувального майданчика як доказу в справі судова колегія звертає увагу на приписи статті 79 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, а також наголошує, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивачем здійснювалась експлуатація більшої кількості місць для паркування.
Посилання апелянта на те, що судами розглядались справи з аналогічними вимогами, де, зокрема, Господарський суд міста Києва відмовляв у задоволенні позову, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що за змістом частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.
Колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/2287/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Щодо апеляційних скарг на додаткове рішення  Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі     №910/2287/21.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 позов задоволено повністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Згідно з п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Приписами частини 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У позовній заяві позивач вказував, що очікує понести судові витрати у розмірі 2    270, 00 грн - витрати по сплаті судового збору та 56    000, 00 - витрати на професійну правничу допомогу.
01.07.2021 року через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат з долученням відповідних доказів, у якій заявник просив суд стягнути витрати позивача на правову допомогу у розмірі 79 100, 00 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 року по справі №910/2287/21 стягнуто з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни 45 500 грн на послуги адвоката.
Приймаючи вказане додаткове рішення, суд частково задовольнив заяву позивача про розподіл судових витрат у розмірі 45    500, 00 грн та відмовив у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу за пунктами 1-7, 10.1, 13 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року за Договором про надання професійної правничої допомоги №60 від 04.02.2021 року.
Відповідно до частин 1 та 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
04.02.2021 року між Старовойтом Віталієм Петровичем (адвокат) та Фізичною особою-підприємцем Фільварків Оксаною Романівною (клієнт) укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №60, за умовами якого адвокат зобов`язався здійснювати представництво та захист інтересів клієнта в судах усіх рівнів під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства.
Відповідно до Додатку №1 «Ставки за надання професійної правничої допомоги» до Договору про надання професійної правничої допомоги №60, сторони погодили види правничої допомоги, яка можуть надаватись адвокатом, ставки гонорару за одну годину наданих адвокатом послуг та фіксований розмір ставок за послуги з представництва інтересів клієнта у судовому засіданні (за одне засідання без урахування витраченого часу).
Відповідно до Додатку №2 до Договору про надання професійної правничої допомоги №60, сторони погодили порядок та строки виплати гонорару за надану професійну правничу допомогу, затвердили ставки послуг (додаток №1 до Договору).
30.06.2021 року сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання професійної правничої допомоги №60 від 04.02.2021 року на загальну суму 79    100, 00 грн.
До матеріалів заяви про розподіл судових витрат позивач долучив квитанцію до прибуткового касового ордеру №2 від 04.02.2021 року на суму 10    000, 00 грн та №9 від 30.06.2021 року на суму 69    100, 00 грн.
Також 15.07.2021 року Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» надало свої заперечення на заяву про стягнення витрат на правову допомогу у справі №910/2287/21, мотивоване їх необґрунтованістю.
Як вбачається з матеріалів справи, Старовойт В.П. здійснював представництво та захист інтересів позивача під час розгляду справи №910/2287/21 .
В акті приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року за Договором про надання професійної правничої допомоги №60 від 04.02.2021 року описано послуги з професійної правничої допомоги, які адвокат надав клієнту щодо представництва його інтересів у Господарському суді міста Києва.
Суд першої інстанції, розглянувши заяву про розподіл судових витрат на правову допомогу, дійшов висновку про її часткове задоволення, виходячи з наступного:
- надані адвокатом послуги, зазначені в пунктах 1-3.3, 4, 5, 6, а саме: первинна правова консультація клієнта; ознайомлення з матеріалами справи з фотографуванням усіх матеріалів; правовий аналіз процесуальних документів та долучених доказів направлених іншими учасниками справи (відзив на позовну заяву від 16.03.2021, заява свідка з додатками від 16.03.2021, заперечення на відповідь на відзив від 05.05.2021, клопотання про залучення третьої особи ФОП Кулик від 02.06.2021); пошук, підбір та аналіз нормативної бази; пошук, підбір та аналіз судової практики національних судів; розробка тактики ведення судового процесу та погодження з клієнтом - охоплюються поняттям підготовка та подання до суду позовної заяви, підготовка та подання до суду відповіді на відзив, які вказані у пункті 8-9 акту приймання-передачі;
- клопотання про залучення третьої особи ФОП Кулик, зазначене в пункті 3.4 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року позивачем не заявлялось, ставки за такі послуги сторонами не обумовлювались відповідно до Додатку №1 «Ставки за надання професійної правничої допомоги» так само як і пункт 7 (підготовка проєкту нотаріальної заяви свідка, зустріч та співбесіда зі свідком, виїзд до нотаріуса);
- також суд дослідив, що заява про забезпечення позову у справі №910/1760/21, вказана в пункті 10.1 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року, була подана до Господарського суду міста Києва та передана до розгляду судді Чебикіній С.О. раніше за позовну заяву у справі №910/2287/21 і не була предметом розгляду в даній справі;
- крім того, підготовка та подання до суду заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (пункт 13 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року) не відноситься до витрат, пов`язаних з розглядом справи, ставки таких витрат не погоджені сторонами.
Виходячи з викладених обставин, суд першої інстанції відмовив у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу за пунктами 1-7, 10.1, 13 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року за Договором про надання професійної правничої допомоги №60 від 04.02.2021 року, частково задовольнив заяву позивача та стягнув з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани    Романівни 45    500,00 грн витрат на послуги адвоката.
Щодо апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани    Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/2287/21 судова колегія зазначає наступне.
У вказаній апеляційній скарзі позивач не погоджується з додатковим рішенням в частині відмови стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та просить суд апеляційної інстанції ухвалити нове рішення, яким достягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 33600,00 грн.
Зокрема, позивач вказує, що відповідач не надавав клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу та не навів обгрунтування, яке б вказувало на неспівмірність таких витрат, що спростовується матеріалами справи, оскільки відповідач надавав до суду першої інстанції свої заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення (а.с. 239-244), де відповідач наголошував, що вважає витрати позивача на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі 71  000, грн  неспівмірними з предметом позову та надмірними  та просив суд відмовити в їх стягнення у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Також позивач вважає, що задовольнивши частково заяву про  стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції таким чином втрутився в договірні відносини між адвокатом та клієнтом.
Приписами ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.
Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Також у порядку статті 86 ГПК України слід надавати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг із виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (додаткова постанова КГС ВС від 07.12.2018 у справі № 922/749/18).
З огляду на викладене, перевіривши матеріали справи та врахувавши доводи учасників справи, судова колегія не вбачає неправильного дослідження та оцінки доказів, які мають значення для справи судом першої інстанції при прийнятті додаткового рішення в контексті відмови у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу за пунктами 1-7, 10.1, 13 акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2021 року, а тому відповідні доводи апеляційної скарги позивача визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.
Відтак, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани    Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/2287/21 задоволенню не підлягає.

Щодо апеляційної скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/2287/21 судова колегія зазначає наступне.
У поданій апеляційній скарзі відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/2287/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про ухвалення додаткового рішення Фізичній особи-підприємцю Фільварків Оксани Романівни в повному обсязі.
Зокрема, апелянт вважає, що заявлена сума витрат на правничу допомогу значно завищена, а позивачем не надано доказів, які б свідчили про доцільність та неминучість таких витрат; крім того, заявлені витрати за участь в судових засіданнях та обсяг наданих послуг адвокатом не відповідають критеріям реальності таких витрат, є неспівмірними з предметом позову та є надмірними.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписами ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Судом враховано, що відповідач під час розгляду питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу надавав свої заперечення щодо їх розміру, посилаючись на не співмірність заявлених судових витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). 
Згідно з висновком ЄСПЛ, викладеним у рішенні від 02.06.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Враховуючи викладене, з огляду на заперечення відповідача щодо співмірності заявлених витрат та доводи апеляційної скарги, враховуючи предмет спору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30  000,00 грн, оскільки такий розмір на переконання судової колегії відповідатиме критерію пропорційності, розумності та справедливості.
За таких обставин, апеляційна скарга Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на додаткове рішення  Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі   №910/2287/21 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення  Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі   №910/2287/21 - частковому скасуванню.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/2287/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Також, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни на додаткове рішення  Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі   №910/2287/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає. 
Разом з цим, апеляційна скарга Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на додаткове рішення  Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі   №910/2287/21 підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення  Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі   №910/2287/21 - частковому скасуванню.
Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі № 910/2287/21  - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №  910/2287/21 - залишити без змін.
3. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани Романівни на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 - залишити без задоволення.
4. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 - задовольнити частково.
5. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/2287/21 - скасувати частково виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
«Стягнути з Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, місто Київ, вул. Леонтовича, буд. 6, код ЄДРПОУ 35210739) на користь Фізичної особи-підприємця Фільварків Оксани    Романівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 30  000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. - витрати на послуги адвоката.
6. Матеріали справи № 910/2287/21 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
          Повний текст постанови складено та підписано 17.01.2022.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Шаптала 

Судді                                                                                Б.М. Грек

                                                                                В.В. Куксов