ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

08 лютого 2022 року                                                                        м. Чернівці
справа № 727/4067/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця та зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 червня 2021 року (головуючий у 1-й інстанції Танасійчук Н.М.),-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця та зобов`язання здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів.
Скаргу мотивовано тим, що  на 13 листопада 2017 року Шевченківським районним судом міста Чернівці видано судовий наказ у справі №727/10559/17, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 02 квітня 2018 року на підставі вказаного судового наказу старшим державним виконавцем Першого ВДВС в місті Чернівці Мухаєвою О.М. відкрито виконавче провадження №55920701.
15 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Першого ВДВС в місті Чернівці Мухаєвою О.М. сформовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого загальний борг по виплаті аліментів боржника ОСОБА_1 станом на 31 березня 2021 року становить 87 578 гривень 28 копійок.
Посилався на те, що нарахування розміру аліментів державним виконавцем здійснювалось виходячи із розміру середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника міста Чернівці.
________________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/149/22 

Так як, він є громадянином республіки Молдова, громадянином України (резидентом) ніколи не був. За вказаною в судовому наказі адресою ніколи не проживав, а проживає за межами України, в Молдові, на даний час ніде не працює, доходів протягом 2016-2020 років не отримував.
Вважав, що державний виконавець при проведенні розрахунку заборгованості платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, зобов`язаний керуватись даними середньої заробітної плати працівника місцевості, де проживає саме платник аліментів, тобто боржник, а не стягувач.
Вказував, що 21 квітня 2021 року його представник ОСОБА_2 звертався до старшого державного виконавця Першого ВДВС в місті Чернівці з проханням здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , виходячи із 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Однак, на таке звернення щодо перерахунку боргу, листом від 26 квітня 2021 року № 27048, який ним отримано 06 травня 2021 року, державним виконавцем роз`яснено про неможливість здійснення перерахунку, оскільки відсутні офіційні дані щодо середньостатистичного розміру заробітної плати в Республіці Молдові.
Просив суд визнати поважними причини пропуску строку для подання до суду скарги, визнати незаконними рішення старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби в місті Чернівці Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – Першого ВДВС в місті Чернівці), викладене в листі від 26 квітня 2021 року за № 27048 по виконавчому провадженні № 55920701 про неможливість проведення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , та зобов`язати старшого державного виконавця Першого ВДВС в місті Чернівці Мухаєву О.М. провести перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , виходячи із 50 процентів встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 червня 2021 року в задоволенні скарги відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дубіцький Анатолій Валентинович, подано апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для його скасування.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано, що він не отримував копію наказу про стягнення з нього аліментів тому не міг оскаржити такий судовий наказ, зокрема, щодо спростування його місця проживання.
Вказував, що державному виконавцю при проведенні розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості зобов`язаний керуватись даними середньої заробітної плати працівника місцевості, де проживає саме платник аліментів, тобто боржник а не стягувач. Державному виконавцю були надані документи, які підтверджують дійсне місце реєстрації боржника.

Суд першої інстанції помилково послався на постанову Чернівецького апеляційного суду в справі про поділ майна, оскільки така постанова була ухвалена після прийняття оскаржуваного рішення державного виконавця та відсутні докази щодо реєстрації прав власності на майно, яке виділено вказаною постановою.
Вказував, що на момент виникнення заборгованості зі сплати аліментів ніколи не працював в місті Чернівці, жодних доходів не мав, є громадянином Республіки Молдова, тому проведений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів не ґрунтується на нормах права.
Дані обставини підтверджують протиправність дій/бездіяльності державного виконавця, що виразились у відмові провести перерахунок заборгованості, та свідчать, що суд першої інстанції неправомірно постановив оскаржувану ухвалу. 
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги в повному обсязі.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 11 серпня 2021 року відзив  ОСОБА_6 на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 25 червня 2021 року залишено без розгляду.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задоволено частково, ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 червня 2021 змінено, викладено мотивувальну частину ухвали в редакції постанови. В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року постанову Чернівецького апеляційного суду від 12 серпня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 13 січня 2021 року справу призначено до розгляду.
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість  роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує,  чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;  чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;  які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;  яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним положенням закону.
Згідно ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Положеннями частин першої, другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь, чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відмовляючи в задоволенні вимог скарги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки скаржник ОСОБА_1 не оспорює здійснення виконавчого провадження в м. Чернівцях, тому, суд не розглядає питання правомірності здійснення виконавчих дій в місті Чернівці, а не за місцем проживання боржника в Республіці Молдова. Державним виконавцем, який володіючи інформацією про місце проживання боржника з судового наказу, було відкрито виконавче провадження та з врахуванням відсутності офіційного працевлаштування боржника ОСОБА_1 , здійснено розрахунок заборгованості по аліментах виходячи з середньостатистичної заробітної плати в Чернівецькій області, що є правильним, з огляду на встановлений ст.  195  СК  України та ЗУ «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх такими, що постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, із урахуванням всіх обставин справи, враховуючи наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
На підставі ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надання Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 листопада 2017 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.55).
Виконавче провадження щодо примусового виконання зазначеного рішення суду перебуває на примусовому виконанні у Першому ВДВС в місті Чернівці (а.с.9-11).
Як вбачається із розрахунку заборгованості по аліментах від 15 квітня 2021 року, складеного державним виконавцем Першого ВДВС в місті Чернівці, який, в зв`язку з відсутністю відомостей про працевлаштування та доходи боржника, складений з урахуванням середньої заробітної плати по місту Чернівці. Станом на 31 березня 2021 року заборгованість по сплаті аліментів становить 87 578 гривень 24 копійок (а.с.12-13).
Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
У статті 195 СК України передбачено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).
Згідно з частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору – судом.
Відповідно до частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Судом встановлено, що представник заявника ОСОБА_2 звертався до старшого державного виконавця Першого ВДВС в місті Чернівці з проханням здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , виходячи із 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На звернення представника боржника щодо перерахунку боргу листом
від 26 квітня 2021 року № 27048 державний виконавець роз`яснила, що здійснити перерахунок не є можливим, оскільки відсутні офіційні дані щодо середньостатистичного розміру заробітної плати в Республіці Молдові.
Доводи апеляційної скарги мотивовані проханням про зобов`язання старшого державного виконавця Першого ВДВС в місті Чернівці Мухаєву О.М. провести перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , виходячи із 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визнавши незаконними рішення про неможливість такого перерахунку, так як він є громадянином іншої держави, і за вказаною в судовому наказі адресою ніколи не проживав, і судовий наказ про стягнення аліментів та постанову про відкриття виконавчого провадження не отримував.
Колегія суддів не погоджується із такими обґрунтуваннями апеляційної скарги вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до пункту 4 Розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із, зокрема, інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
Як вбачається із розрахунку заборгованості розрахунок проведено у відповідності до ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження», розділу ХVІ Інструкції з організації примусового виконання рішень та ст.ст.182,195 СК України. Нарахування заборгованості здійснено згідно з матеріалів наявних у виконавчому провадженні та інформації наданої Головним управлінням статистики у Чернівецькій області, щодо рівня середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника м. Чернівці.
Фактично не заперечуючи проти примусового виконання судового наказу про стягнення аліментів у м. Чернівці, скаржник просить здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів виходячи із 50% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що протирічить положенням ч.3 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Проаналізувавши наведені вище норми права, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав, які б дали виконавцю право на перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, у визначеному скаржником мінімальному розмірі, а саме виходячи із 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розрахунок проведений відповідно до норма права та законодавства України.
Доводи апеляційної скарги про необізнаність апелянта про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментних зобов`язань та про наявність відкритого виконавчого провадження, при розгляді даної скарги про неправомірні дії державного виконавця, не можуть братися судом до уваги, оскільки не є предметом розгляду даної скарги, апелянтом не оспорюються і такі посилання не є тими обставинами, які підтверджують або спростовують правомірність дій державного виконавця при здійсненні розрахунку із сплати аліментів. 

Обчислення розміру заборгованості по аліментам проводилося державним виконавцем виходячи із середньомісячної заробітної плати по місцевості відповідно до положень ч.2 ст.195 СК України. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №2610/27695/2012.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що скаржник ОСОБА_1 не оспорює здійснення виконавчого провадження в м. Чернівці, тому, суд не уповноважений розглядати питання правомірності здійснення виконавчих дій в м. Чернівці, а не за місцем проживання боржника республіка Молдова. 
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними. Залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00№23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

   Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення. 

Дата складання повного тексту постанови 11 лютого 2022 року.

Головуючий      А.І. Владичан

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк