Справа № 350/1061/21 
Провадження № 22-ц/4808/54/22 
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Фединяка В.Д., Максюти І.О.,
секретаря                        Мельник О.В.
за участю представника апелянта ОСОБА_1 
представника відповідача адвоката Якубовського О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року, ухвалене у складі судді Бейка А.М. в селищі Рожнятів, повний текст якого складено 30 листопада 2021 року, у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_2 про захист порушеного права кредитора, шляхом стягнення заборгованості, яка виникла за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-36924625 від 11 жовтня 2019 року,
в с т а н о в и в:
У червні 2021 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з останнього достроково на користь банку заборгованість за заявою-договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-36924625 від 11 жовтня 2019 року в сумі 141 300,16 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі – 113 367,91 грн; заборгованості за відсотками у розмірі – 27 932,25 грн, у тому числі прострочена заборгованість за відсотками – 26 325,59 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн (а.с. 1-4).
ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав в повному обсязі, однак просив суд розстрочити виконання рішення суду на двадцять дев`ять місяців, шляхом сплати ним заборгованості за кредитним договором рівними частинами по 4872,42 грн щомісячно, оскільки він офіційно не працевлаштований, має тимчасові заробітки, будь-яке нерухоме майно або цінне рухоме майно у нього відсутнє, крім того, на його утриманні перебуває малолітня дитина та вагітна дружина (а.с. 53-54).
Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 15 вересня 2021 року замінено сторону у даній цивільній справі з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника АТ «Райффайзен Банк» (а.с. 118-119).
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року позов АТ «Райффайзен Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 141 300,16 грн та 1 135 грн сплаченого судового збору.
Повернуто АТ «Райффайзен Банк» з Державного бюджету 1 135 грн судового збору.
Розстрочено виконання судового рішення на 29 місяців і зобов`язано ОСОБА_2 сплачувати борг по 4 872,42 грн щомісячно (а.с. 148-151). 
АТ «Райффайзен Банк» на рішення суду в частині розстрочення виконання судового рішення подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розстрочення виконання рішення суду носить винятковий характер та можливе виключно за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Розстрочка виконання рішення суду згідно із вимогами частини п`ятої статті 435 ЦПК України не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Однак, суд першої інстанції зазначеного не врахував, внаслідок чого порушив справедливий баланс інтересів банку, застосувавши при цьому надмірно тривалий термін розстрочення. 
На думку апелянта, задовольняючи вимогу відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд зіслався на другорядні обставини, які самі по собі не можуть слугувати підставою для ухвалення рішення про розстрочення його виконання: скрутне матеріальне становище відповідача, відсутність доходів та нерухомого майна, утримання малолітнього сина. Більше того, не може слугувати підставою для розстрочки рішення суду й вагітність дружини відповідача, яка не відноситься до тяжкого захворювання, а є нормальним природнім станом, у більшості випадків планованим.
З наведених мотивів апелянт просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у наданні розстрочки виконання судового рішення відмовити (а.с. 154-155).
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Якубовський О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Відзив мотивований тим, що фінансовий та майновий стан ОСОБА_2 є таким, що робить неможливим повне виконання рішення суду одним платежем, оскільки позбавить відповідача та членів його сім`ї засобів до існування, що правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що розстрочення виконання рішення суду суперечить його інтересам або завдає збитків. При цьому, відповідач не відмовляється виконувати рішення суду, а навпаки зобов`язується забезпечити добровільне його виконання шляхом щомісячної сплати боргу частинами.
Представник відповідача вказує також на те, що до спірних правовідносин не підлягає застосування обмеження строку розстрочення рішення суду, визначене частиною п`ятою статті 435 ЦПК України, оскільки вказаною нормою врегульовано виконання рішення суду після набрання ним законної сили, а в спірному випадку розстрочення виконання рішення суду має місце на стадії розгляду справи судом, передбачене частиною першої статті 267 ЦПК України, яка не містить будь-яких обмежень щодо строку розстрочення судового рішення (а.с. 177-179).
У судовому засіданні представник апелянта вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.
Представник відповідача скаргу не визнав , просив її відхилити.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 141 300,16 грн та 1 135 грн сплаченого судового збору сторонами не оскаржується, а тому, відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Отже, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині розстрочення виконання судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як видно із матеріалів справи, подаючи відзив на позовну заяву, представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 виклав в ньому клопотання щодо розстрочення виконання рішення суду на 29 місяців, шляхом сплати відповідачем 141 300,16 грн заборгованості за вказаним кредитним договором рівними частинами по 4 872,42 грн щомісячно (а.с. 52-54).
В обґрунтування клопотання представник відповідача долучив копію свідоцтва про шлюб та копію свідоцтва про народження, відповідно до яких ОСОБА_2 з 22.06.2019 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та вказані особи є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 54, зворот, 55). Крім того, згідно із копією довідки № 20, виданою Державним закладом «Прикарпатський центр репродукції людини» 27.08.2021, дружина відповідача ОСОБА_5 вагітна (а.с. 55, зворот). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо ОСОБА_2 (а.с. 56).
Частиною першою статті 267 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо.
Суд може розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.
Отже, системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення потрібно мати на увазі, що таке можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Разом з тим, наведені норми не містять конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлюють критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи. Підставою для застосування правил цієї норми є виняткові обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення у справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (статті 89 ЦПК України).
В спірному випадку, обставини, які взято судом за основу, як підстава для розстрочення, не є винятковими в розумінні статей 267 та 435 ЦПК України у частині, що характеризує такі підстави. 
Ухвалюючи рішення в частині розстрочення виконання рішення суду, суд першої інстанції не врахував, що надані відповідачем докази не свідчать про винятковість обставин, що перешкоджають належному виконанню судового рішення у справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Так, у матеріалах справи, відсутні будь-які відомості щодо доходів ОСОБА_2 , що унеможливлює суд встановити реальне матеріальне становище відповідача. При цьому, при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, ОСОБА_2 повинен був враховувати розмір своєї заробітної плати чи інших доходів та усвідомлювати, що на час дії кредитного договору він зобов`язаний виконувати й інші зобов`язання. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про розстрочення виконання судового рішення є необґрунтованим та застосованим без достатніх підстав. 
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Виконання судового рішення у цивільних позовах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З огляду на встановлені обставини справи та з урахуванням норм процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про розстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення в цій частині скасуванню.
Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Райффайзен Банк» задоволити.
Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2021 року в частині вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                                Л.В. Василишин 
Судді:                                                                                В.Д. Фединяк
І.О. Максюта