ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2022 року	Львів	Справа № 140/8241/21 пров. № А/857/23120/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                                  Кухтея Р.В.,
суддів :                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Сорокою Ю.Ю. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
                                                 
                                                    в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення щодо зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 82% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Господарського суду Волинської області №03-23/1621/20 від 12.03.2020, неврахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду служби в Збройних Силах СРСР з 19.05.1979 по 24.04.1981 - 01 рік 11 місяців 05 днів та навчання на денному факультеті Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинского з 01.09.1981 по 01.07.1985 - 01 рік 11 місяців 00 днів відповідно до розрахунку стажу судді від 05.10.2017, який є обов`язковим додатком до Порядку 3-1, виданого Господарським судом Волинської області, прийнятого Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку та підтвердженого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2017 по справі №161/18563/17, яке набрало законної сили та зобов`язати ГУ ПФУ здійснити перерахунок та виплату раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із стажу роботи 21 рік 04 місяці 11 днів з розрахунку 82% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 82% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Господарського суду Волинської області №03-23/1621/20 від 12.03.2020, неврахування до стажу роботи судді, який дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду служби в Збройних Силах СРСР з 19.05.1979 по 24.04.1981 - 01 року 11 місяців 05 днів та навчання на денному факультеті Харківського юридичного інституту ім.Ф.Е.Дзержинского з 01.09.1981 по 01.07.1985 - 01 року 11 місяців 00 днів відповідно до розрахунку стажу судді від 05.10.2017, який є обов`язковим додатком до Порядку 3-1, виданого Господарським судом Волинської області, прийнятого Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку та підтвердженого чинним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2017 по справі №161/18563/17 та зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу роботи 21 року 04 місяців 11 днів, з розрахунку 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 82% до 52% суддівської винагороди, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати в цій частині та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання змінною величиною є лише розмір грошового утримання/складових суддівської винагороди, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного утримання, яке обчислювалося при його призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в ГУ ПФУ та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, яке було призначено на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2017 по справі №161/18563/17, яке набрало законної сили, у розмірі 82% суддівської винагороди.
У подальшому, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 по справі №140/13634/20 пенсійний орган було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату позивачу з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до вищевказаної довідки суду, з урахуванням фактично виплачених сум. 
25.01.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ з вимогою надати рішення щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з обґрунтуванням визначення його розміру.
За результатами розгляду звернення позивача, пенсійний орган повідомив, що на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 22.12.2020, ГУ ПФУ на підставі ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1402-VIII) з 19.02.2020 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі вищевказаної довідки суду, з урахуванням фактично виплачених сум. Розмір довічного грошового утримання судді в результаті перерахунку з 19.02.2020 становить 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, оскільки на момент виконання рішення суду діє ч.3 ст.142 цього Закону, якою визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У результаті перерахунку, на даний час розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначено на рівні 55492,80 грн (110985,60 грн * 50%) та виплачується з 01.02.2021.
Також повідомлено, що згідно п.20, 29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України, взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства. Бюджетом Пенсійного фонду України на 2020 рік з урахуванням норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено видатки по погашенню заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів за рахунок коштів Державного бюджету України у розмірі 200 млн.грн. Виплата заборгованості за період з 19.02.2020 по 31.01.2021 в сумі 160737,76 грн буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.
Вважаючи протиправними дії пенсійного органу, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із зазначеним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням положень ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII та суддівського стажу позивача (21 рік), з 19.02.2020 щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 52% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
З урахуванням положень ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не проводить правовий аналіз висновків суду першої інстанції в частині, що не оскаржується та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За наведеного правового регулювання до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до ч.4 ст.142 Закону України №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.
Оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи з принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.
Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами ч.4 ст.142 Закону України №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою цього Закону.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.09.2021 по справі №620/5437/20.
З дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2020 від 18.02.2020 вказаний Закон не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Таким чином, на думку колегії суддів, різний підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, які вийшли у відставку відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VI) та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням ч.1 ст.126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.
Колегія суддів звертає увагу також на те, що згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» №5207-VI від 06.09.2012, прямою дискримінацією є ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
У контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 07.06.2021 по справі №420/4001/20, відповідно до яких, однаковий підхід до визначення порядку розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку відповідно до Закону №1402-VIII та судді, який вийшов у відставку раніше, відповідає принципу рівності та заборони дискримінації, передбаченого Конституцією України (ч.2 ст.24 Конституції України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (ст.14) та КАС України (п.7 ч.2 ст.2).
Крім того, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 12.04.2012 №9-рп/2012, рівність та недопустимість дискримінації особи є не тільки конституційними принципами національної правової системи України, а й фундаментальними цінностями світового співтовариства, на чому наголошено у міжнародних правових актах з питань захисту прав і свобод людини і громадянина, зокрема у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (ст.ст.14, 26), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст.14), Протоколі №12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст.1), ратифікованих Україною та у Загальній декларації прав людини 1948 року (ст.ст.1, 2, 7). Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод.
Отже, усі без винятку судді, незалежно від того, чи вийшли вони у відставку відповідно до Закону №2453-VI або вийшли чи вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, мають однакові за змістом та обсягом, єдині конституційно-правовий статус і гарантії незалежності, рівні правові можливості, у тому числі, щодо реалізації ними права на відставку та отримання довічного грошового утримання у належному розмірі, зокрема, із збільшенням розміру щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, як визначено ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, викладеними у постанові від 08.11.2021 по справі №580/492/21.
Як видно з матеріалів справи, виконуючи рішення суду ГУ ПФУ здійснило перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці позивачу з 19.02.2020, при цьому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці було розраховано з розміру 50% суддівської винагороди, зазначеної у довідці суду.
Разом з тим, як підтверджено матеріалами справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2017, яке набрало законної сили 15.03.2018 призначено грошове утримання виходячи зі стажу роботи 21 рік 04 місяці 11 днів.
Таким чином, стаж позивача на посаді судді складає 21 рік 04 місяці 05 днів.
За таких умов позивач має право на перерахунок призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 52 % суддівської винагороди судді (50% + 2% за 1 додатковий рік), виходячи з розміру грошового утримання судді, визначеного у вищевказаній довідці Господарського суду Волинської області.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006). Зокрема, у п.23 рішення Суд зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткову підставність та обґрунтованість заявленого позову.
З огляду на результат апеляційного перегляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3, 10 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року по справі №140/8241/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук