Ухвала                                          
 
12 квітня 2022 року
м. Київ
 
справа № 465/8461/15-ц
провадження № 61-5927св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Усика Г. І. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
особа, яка подала касаційну скаргу - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Ванівського О. М., Крайник Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
 ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності. 
 
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй та відповідачці на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 : її частка становить 54/100, частка ОСОБА_2 - 46/100. Приблизно 1,5 роки відповідачка не користується квартирою, не виконує обов'язки з утримання нерухомого майна, зокрема не сплачує вартість комунальних послуг, а тому такі витрати вона (позивач) змушена нести самостійно, їх загальна сума становить 50 000,00 грн.
 
Крім того, відповідачка разом зі своєю матір'ю - третьою особою ОСОБА_3 позичили у неї 95 000,00 грн, що на час надання позики еквівалентно 
12 000,00 дол. США, запевнивши її, що повернуть позику за рахунок коштів виручених від продажу належної ОСОБА_3 частки у спірній квартирі, та без її дозволу забрали із квартири та реалізували на власний розсуд належні їй вироби із золота на суму 5 000,00 дол. США, вартість яких їй не повернули.  
 
Посилаючись на те, що відповідачка як співвласник спірного майна протягом тривалого часу не виконує обов`язку з утримання квартири, чим завдає їй шкоду як другому співвласнику цього нерухомого майна,  ОСОБА_1 просила: припинити право власності ОСОБА_2 на 46/100 частки квартири 
АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності право на 46/100 частки квартир АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 ; урахувати заборгованість відповідачки у рахунок оплати вартості її частки у праві спільної часткової власності, право на яку припинено.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 22 січня 
2016 року позов  ОСОБА_1 задоволено.
 
Припинено право власності ОСОБА_2 на 46/100 частки квартири 
АДРЕСА_1 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 46/100 частки квартири 
АДРЕСА_1 , що належала на праві власності 
ОСОБА_2 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна квартира є неподільною, а тому виділення часток у натурі зі спірного нерухомого майна є неможливим. Відповідачка квартирою не користується, у ній не проживає, вартість комунальних послуг не сплачує. Урахувавши наведене, та установивши з копії розписки, долученої позивачкою до позовної заяви, наявність між сторонами боргових зобов`язань, погашення якої сторони обумовили продажем відповідачкою належної їй частки у спільній власності, суд вважав обґрунтованими вимоги позивачки про припинення права власності 
ОСОБА_2 на належну їй частку у квартирі АДРЕСА_1 та визнання за  ОСОБА_1 права власності на таку.
 
Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 30 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Чубиком Б. Г., про перегляд заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 січня 
2016 року залишено без задоволення. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Чубиком Б. Г. задоволено, рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2016 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає без поважних причин і не несе витрат на її утримання, як і доказів на підтвердження наявності боргових зобов`язань відповідачки перед ОСОБА_1 . За таких обставин, апеляційний суд вважав помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для припинення права власності ОСОБА_2 на 46/100 частки квартири АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на 46/100 частки зазначеної квартири. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції. Узагальнені доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та аргументи інших учасників справи
 
У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , у якій вона просила скасувати постанову Львівського апеляційного суду 
від 18 грудня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, зокрема зазначала, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у розгляді справи (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд не врахував, що судовим рішенням вирішені питання про її права як дійсного співвласника 1/2 частки квартири 
АДРЕСА_1 , та у порушення частини першої статті 365 ЦПК України не вирішив питання про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В контексті наведеного апеляційний суд не урахував правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 про те, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред'явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов'язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав. Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 26 вересня 2019 року у справі № 686/28850/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 127/25893/16-а, від 15 жовтня 2019 року у справі № 686/28853/18, 
від 28 листопада 2019 року у справі № 523/4824/17, від 06 лютого 2020 року у справі № 750/2501/19, від 14 квітня 2020 року у справі № 580/3136/19, 
від 23 квітня 2020 року у справі № 811/1470/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 703/2908/17.
 
Зауважила, що відкриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не урахував положення частини другої статті 358 ЦПК України, зокрема не звернув увагу, що апеляційну скаргу подано через 4 роки та 6 місяців після ухвалення рішення судом першої інстанції, а тому безпідставно відкрив апеляційне провадження у справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Справа надійшла на адресу суду касаційної інстанції 07 вересня 2021 року.
 
За правилом частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами встановлено, що станом на дату звернення   ОСОБА_1 з позовом до суду, квартира  АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : частка ОСОБА_1 становила 54/100, частка ОСОБА_2 - 46/100. 
 
На підставі заочного рішення Франківського районного суду м. Львова 
від 22 січня 2016 року припинено право власності ОСОБА_2 на 46/100 частки квартири АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 46/100 частки квартири АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_2 . ОСОБА_1 зареєстрована одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 .
 
Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 28 липня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 
Петелькою І. В., зареєстрованим у реєстрі за № 2457, ОСОБА_8 та 
ОСОБА_4 , як покупці, набули у рівних частках, кожна з якої складається по 1/2, у власність квартиру АДРЕСА_1 . За змістом пункту 2 зазначеного договору, продавцем за вказаним договором виступала 
ОСОБА_9 , якій право власності на квартиру належало на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 квітня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т. М., зареєстрованого за реєстровим № 3-583.
 
23 червня 2020 року ОСОБА_2 , від імені якої в діяв адвокат Чубик Б. Г., звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2016 року. 
 
Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 30 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Чубиком Б. Г., про перегляд заочного рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 січня 
2016 року залишено без задоволення. 
 
30 липня 2020 року ОСОБА_2 , від імені якої в діяв адвокат Чубик Б. Г., подала апеляційну скаргу на рішення Франківського районного суду м. Львова 
від 22 січня 2016 року.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану в її інтересах адвокатом Чубиком Б. Г., задоволено, рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування
 
Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.
 
Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, після ухвалення рішення судом першої інстанції, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.
 
Зазначений правовий висновок викладено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження 
№ 14-726цс19).
 
У справі, що переглядається, ОСОБА_4 як особа, яка не брала участі у справі, обґрунтовує касаційну скаргу посиланням на те, що оскаржуваною постановою Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року вирішено питання про її права, оскільки на час розгляду справи апеляційним судом їй належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку вона набула на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28 липня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І. В., зареєстрованого у реєстрі за № 2457. На думку заявника, апеляційний суд під час перегляду рішення Франківського районного суду 
м. Львова від 22 січня 2016 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 мав вирішити питання про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 
 
Разом з тим, аналіз оскаржуваного судового рішення апеляційного суду свідчить необгрунтованість доводів касаційної скарги ОСОБА_4 , оскільки оскаржуваним судовим рішенням вирішено спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності. Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень визначених статтею 367 ЦПК України перевіряв законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та в межах вимог заявлених у суді першої інстанції, а отже оскаржуване судове рішення стосується лише цих осіб, і відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд не вирішував питання про права, свободи та інтереси заявниці ОСОБА_4 . 
 
Оскільки при вирішенні касаційної скарги особи, яка не брала участі у справі, Верховним Судом підлягає вирішенню лише питання чи прийняв суд рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи, решта доводів касаційної скарги, зокрема, щодо законності та обґрунтованості такого судового рішення по суті, не підлягають перевірці. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Оскільки після відкриття касаційного провадження встановлено, що оскаржуваним судовим рішенням суду апеляційної інстанції не вирішувалося питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, тому наявні підстави для закриття касаційного провадження у справі.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року відстрочено ОСОБА_4 сплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 7 355,02 грн до ухвалення судом касаційної інстанції судового рішення.
 
Ураховуючи, що за результатами перегляду справи у суді касаційної інстанції ухвалено судове рішення про закриття касаційного провадження касаційною скаргою  ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року на підставі пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України, тому з неї на користь держави стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 355,02 грн.
 
Керуючись статтями 389, 396, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 постанову Львівського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, закрити.
 
Стягнути з ОСОБА_4 (проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 7 355,02 грн.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     Г. І. Усик
 
А. С. Олійник
 
В. В. Яремко