ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1603/22 Справа № 183/6566/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лила В. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2022 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,
на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року,
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИЛА:
       В листопаді 2020 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 10 липня 2010 року він уклав шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 188. В наступному, шлюб розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2012 року. Від спільного подружнього життя з відповідачем-1 народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року з позивача на користь відповідача-1 присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 вересня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. 
02 серпня 2013 року позивач уклав шлюб із ОСОБА_3 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 268. В наступному, шлюб розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року. Від спільного подружнього життя з відповідачем-2 народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року з позивача на користь відповідача-2 присуджено до стягнення аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх синів та не має наміру від нього ухилятися. Разом з цим, у зв`язку зі зміною сімейного стану, адже наразі в нього на утримані перебуває двоє неповнолітніх та непрацездатна матір, вважає що аліменти в сумарному розмірі 1/2 частки від його заробітку (доходу) є для нього непосильними та ставлять в край скрутне матеріальне становище, адже залишок заробітку не забезпечує його нормального проживання.
       Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року в задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року по цивільній справі № 183/6566/20 за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року з розміру 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення дитиною повноліття та зменшити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року з розміру 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача на 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили, до досягнення дитиною повноліття.
У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року просить рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_1 без задоволення.
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року від інших учасників справи до суду не надходило.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2010 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 188, який розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2012 року (а.с.23). ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (а.с.24).
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2011 року, окрім іншого, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 вересня 2011 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.25). З мотивувальної частини рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів судом бралося до уваги те, що дитина проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Мати не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
02 серпня 2013 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 268, який розірвано рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2018 року (а.с.12, 13). ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 (а.с.14).
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2017 року, окрім іншого, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 присуджено до стягнення аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.26). З мотивувальної частини рішення вбачається, що при визначенні розміру аліментів судом бралося до уваги те, що дитина проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні та вихованні, відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Інших даних про матеріальний стан одержувача аліментів, а також стан здоров`я дитини і інших обставин, що враховуються при визначенні судом розміру аліментів, суду не надано.
Матеріали справи свідчать також про видачу виконавчих листів на виконання рішень суду від 10 листопада 2011 року та від 03 квітня 2017 року (а.с. 9, 15), відкриття виконавчого провадження з виконання рішень судів на підставі заяв відповідачів до відповідного органу виконавчої служби (а.с.10, 11, 16, 27).
Крім того, судом першої інстанції досліджено: копію довідки від 22 жовтня 2020 року ПАТ «Інтерпайп НТЗ» (м.Дніпро, вул.Столєтова, 21) (а.с.18), з якої вбачається, що ОСОБА_1 з 19 липня 2012 року і по час видачі довідки працює в ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на посаді змінного майстра оброблення (первинного оброблення коліс) Колесопрокатного цеху за графіком роботи 182 Г; копію графіку 182 (182_А, 182_Б, 182_В, 182_Г) на 2020 рік (а.с.19), з якої вбачається, що за графіком 182-Г передбачено наступний робочий час відповідно до змін: з 00 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв., з 07 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. та з 19 год. 00 хв. до 00 год. 00 хв.;копію витягу з ЄДРПОУ, з якої вбачається адреса ПАТ «Інтерпайп НТЗ» - м.Дніпро, вул.Столєтова, 21 (а.с.20); копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с.170, в якому вказано батьками позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; копію довідки про доходи № 3861 8389 1253 1866 від 12 жовтня 2020 року (а.с.21), виданої ОСОБА_11 з якої вбачаєтсья, що ОСОБА_12 перебуває на обліку в Новомосковському ОУПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. Щомісячно отримувала пенсію у період: з січня по лютий 2019 року - 1717,96 грн; з березня по червень 2019 року - 1976,93 грн; з липня по грудень 2019 року - 2000,00 грн; з січня по квітень 2020 року - 2102,14 грн; з травня по серпень 2020 року - 2202,14 грн; в вересні 2020 - 2222,56 грн;копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.28) ОСОБА_11 від 16 жовтня 2020 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з якої вбачається, що ОСОБА_11 встановлено повний діагноз: деформований остеоартроз колінних суглобів, артроз т/с суглобів НФС II ст., правосторонній плече лопатковий периартрит, та призначено лікувальні рекомендації; копію паспорту позивача, з якої вбачається, що його місце реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с.22).
Таким чином, судом першої інстанції встановлено наявність спору між позивачем та відповідачами щодо зміни розміру аліментів на утримання дітей позивача та відповідачів.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того , що ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, яка визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки: є син від іншого шлюбу з ОСОБА_3 , у нього на утримання перебуває непрацездатна мати - ОСОБА_11 , яка хворіє та те, що для проїзду від дому до робочого місця ним витрачаються значні кошти, розмір аліментів становить 50% від його заробітку, що є для нього значним тягарем.
Ст. 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.Згідно зі ст.. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Так, зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини ОСОБА_6 , не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження як факту перебування його матері - ОСОБА_11 на утриманні позивача, так і того, що мати позивача потребує утримання.
Навпаки, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_11 хоча і встановлено відповідний діагноз, однак при цьому не зроблено висновок про встановлення групи інвалідності, крім того мати позивача отримує пенсію за віком у розмірі, встановленому законодавством, позивач із матір`ю проживають за різними адресами.
Більш того, загальний розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання дітей не перевищує максимальний розмір, який може стягуватися з доходів особи, встановлений абз.4 ч.2 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Посилання на витрати щодня значних коштів для того, щоб дістатись робочого місця, навіть за умови знаходження робочого місця за межами населеного пункту, в якому проживає позивач має характер припущення та об`єктивно нічим не підтверджено, а тому не приймається судом до уваги.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що доказів на підтвердження того, що у позивача значно погіршилося матеріальне становище, як на підставу для задоволення його вимог про зменшення розміру аліментів суду першої інстанції не надано й позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що мати позивача є особою похилого віку, пенсіонером за віком та непрацездатною, а отже потребує допомоги від сина й обов`язок щодо надання утримання непрацездатній матері, яка потребує допомоги, покладений на нього законом, а тому є всі підстави для зменшення розміру аліментів на дітей, колегія суддів ставиться критично, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин апелянтом ні суду першої інстанції ні суду апеляційної інстанції не надано, крім того мати апелянта отримує пенсію за віком у розмірі, встановленому законодавством, позивач із матір`ю проживають за різними адресами.
Твердження апелянта, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що апелянт витрачає щодня значні кошти для того, щоб дістатись робочого місця за умов знаходження робочого місця за межами населеного пункту, в якому проживає позивач й це є підставою для зменшення розміру аліментів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дане твердження має характер припущення та об`єктивно нічим не підтверджено й не є підставою для зменшення розміру аліментів в розумінні закону.
Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова