ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2022 року
м. Київ
справа 450/168/18
провадження № 51-3205 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора                        ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 1 квітня                   2021 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до  Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017140000000202, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня                   2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК,  та виправдано у зв`язку з відсутністю у діях останнього складу кримінального правопорушення.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 1 квітня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він 8 лютого 2014 року, працюючи головним спеціалістом сектору державного земельного кадастру Відділу Держземагенства Пустомитівського району Львівської області, будучи службовою особою, уповноваженою на самостійне прийняття рішень щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру, здійснення реєстрації заяв про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавства, формування поземельної книги на земельні ділянки, надання витягів з Державного земельного кадастру України, всупереч інтересам служби вчинив службове підроблення, склавши завідомо неправдивий офіційний документ на підставі заяви ТзОВ «Галімпекс-склодзеркальний завод» - ОСОБА_8 , що надає право на внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме поземельну книгу земельної ділянки, яка відповідно до ЗУ «Про Державний земельний кадастр» є документом, та посвідчив вказаний офіційний документ своїм особистим підписом і відтиском печатки, на підставі чого здійснив державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки за адміністративно-територіальною одиницею – Зимноводівска сільска рада Пустомитівського району Львівської області з одночасним переведенням такої, без належних на те підстав із державної у комунальну власність. Надалі, у спосіб формування відповідного електронного документу                   в єдиній державній геоінформаційній системі з відомостей про землі у Державному земельному кадастрі, виготовив шляхом роздрукування електронної (цифрової) форми за допомогою програмного забезпечення завідомо неправдивий документ – витяг №НВ-4601004682014. Такі дії ОСОБА_7 призвели до зміни форми власності вказаної земельної ділянки без належних на те підстав із державної                  у комунальну власність.
За результатами судового розгляду вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження, а тому вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано невинуватими                                    у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, та виправдано у зв`язку                                     з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки зібраним у кримінальному провадженні доказам обвинувачення та необґрунтовано визнав окремі з них недопустимими, а також порушив принцип безпосередності дослідження доказів. Зазначені обставини не отримали належної оцінки суду апеляційної інстанції, який всупереч приписам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) формально розглянув провадження відносно ОСОБА_7 , всіх доводів сторони обвинувачення не перевірив, обґрунтованих відповідей на них не дав та безпідставно залишив вирок суду першої інстанції без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваження лише щодо перевірки правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин                і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто, суд касаційної інстанції                 є судом права, а не факту.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Отже касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.
При цьому, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених                ст. 404 КПК.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Недотримання зазначених положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.
Проте, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7                                    в апеляційному порядку, вказаних вимог закону апеляційний суд не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 не погоджувався із висновком суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого  ч. 1 ст. 366 КК.  Мотивуючи таку свою позицію він зазначав, що висновок місцевого суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та зроблений внаслідок неповного дослідження доказів і без належного з`ясування дійсних обставин події. Крім того, прокурор вказував на порушення принципу безпосередності дослідження доказів місцевим судом.
Також наголошував, що всупереч вимогам кримінального процесуального закону суд без жодного мотивування відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи, що вподальшому перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Вказані порушення, прокурор вважав істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку місцевого суду та призначення нового розгляду.
Однак, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, апеляційний суд своїх висновків належним чином не мотивував, всіх доводів апеляційної скарги не перевірив і не дав на них вичерпних відповідей. 
Зокрема, без належної уваги залишились доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, вибірковості аналізу доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, та неправильної оцінки деяких з них.
Також, неперевіреними залишились твердження прокурора про порушення місцевим судом принципів змагальності сторін та безпосередності дослідження доказів.
За приписами ч. 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 23 КПК не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Формально зазначивши в ухвалі про відсутність відповідних порушень, апеляційний суд свого висновку не мотивував, на кожен із зазначених доводів змістовної відповіді не дав, не вказав в ухвалі чим спростовуються такі доводи та не обґрунтував свого рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги.
Оскільки вказані порушення, за умови їх підтвердження, могли вплинути на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , відповідні доводи прокурора потребували ретельної перевірки з наведенням докладних мотивів визнання їх необґрунтованими, чого суд апеляційної інстанції не зробив. При цьому, саме лише посилання апеляційного суду в ухвалі на їх безпідставність в даному випадку є недостатнім для спростування позиції сторони обвинувачення.
Враховуючи викладене, ухвала апеляційного суду не відповідає приписам                                  ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону у силу положень ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду – скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК,                        з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, звернути увагу на вимоги апеляційної скарги прокурора, наявність або відсутність клопотань про повторне дослідження доказів та наявність підстав передбачених ст. 415 КПК і ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, яке би відповідало вимогам  статей 370, 419 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд 
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 1 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                               ОСОБА_3