П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/7204/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І.В.   
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
06 квітня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд із позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2021 ЗВП №67682808, винесену старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Чебан Г.Ю.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 04.01.2022 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що постанови про стягнення виконавчого збору та постанова про відкриття  виконавчого провадження про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору станом на теперішній час не оскаржена та є чинною, тобто, оскаржувана постанова від 29.11.2021 прийнята в межах виконавчого провадження, протиправність відкриття якого ніким не встановлена. При цьому, дані постанови не є предметом розгляду у даному спорі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що не отримувала від відповідача постанову про відкриття виконавчого провадження, а постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника винесена ним з порушенням приписів  Закону України "Про виконавче провадження". 
Вважає, що в державного виконавця не було правових підстав для стягнення із неї виконавчого збору у тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові від 29.11.2021, що є підставою для визнання її протиправною. Також зазначає, що на підставі виконавчого листа у справі №725/4541/13-а з неї безпідставно буде стягнуто подвійний виконавчий збір.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
В судове засідання сторони не з`явилися тому суд вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на виконанні у Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувало виконавче провадження №44551961 з примусового виконання виконавчого листа №725/4541/13-ц від 23.07.2014 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ДельтаБанк" заборгованості по договору кредиту в сумі 149188,41 грн.
У процесі виконання у вищезазначеному виконавчому провадженні відбулася заміна сторони виконавчого провадження, а саме стягувача з ПАТ "ДельтаБанк" на ТОВ "Росвен Інвест України" на підставі ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.02.2019 у справі №725/4541/13-ц.
На підставі заяви ТОВ "Росвен Інвест України" від 07.06.2021 відповідачем керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.
Оскільки позивачем не сплачено виконавчий збір, державним виконавцем винесено постанову про його стягнення, та 16.06.2021 звернено її до примусового виконання.
29.11.2021 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції    (м. Івано-Франківськ) Чебан Г.Ю. при примусовому виконанні постанови №44551961 виданої 14.06.2021 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 15198,34 грн, оскільки позивачем борг добровільно не сплачений та з метою фактичного виконання виконавчого документу виникла необхідність у зверненні стягнення з доходу боржника, про що винесено постанову ЗВП №67682808.
Згідно вказаної постанови відповідач звернув стягнення на доходи позивача у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 15198,34 грн.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, згідно із ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приписами ч. 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтями 68-70 Закону №1404-VIII.
Зокрема, статтею 68 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
При цьому, чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з заробітної плати в рамках виконавчого провадження шляхом надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника.
Як встановлено судом першої інстанції, в межах зведеного виконавчого провадження №67682808, прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 від 29.11.2021.
Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає: з 1 січня - 6000 гривень, з 1 грудня - 6500 гривень.
Зважаючи на вищевикладене, а також, що сума стягнення не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав у відповідача для звернення стягнення на заробітну плату без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника.
Отже, в межах даної справи відсутні підстави для визнання неправомірним рішення державного виконавця про звернення стягнення на частину заробітної плати боржника.
Доводи позивача, щодо безпідставності стягнення з неї виконавчого збору, колегія суддів вважає помилковими, оскільки постанови про стягнення виконавчого збору та постанова про відкриття  виконавчого провадження про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору станом на теперішній час не оскаржена та є чинною, тобто, оскаржувана постанова від 29.11.2021 прийнята в межах виконавчого провадження, протиправність відкриття якого ніким не встановлена. Водночас, дані постанови не є предметом розгляду у даному спорі.
Разом з тим, матеріали справи містять інформацію про відправлення рекомендованого листа відповідачем та вручення відправлення за адресою позивача 27.07.2021 (а.с. 48-49).
Посилання позивача на можливість застосування до спірних правовідносинах висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №2540/3203/18 колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки правовідносини у справі №2540/3203/18 виникли до внесення змін до ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" від 03.07.2018, які набрали чинності 28.08.2018. Крім того, в межах розгляду справи №2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду надавала оцінку правомірності постанови про стягнення виконавчого збору, в той час як предметом розгляду цієї справи є постанова державного виконавця про про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 29.11.2021.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.