ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 лютого 2022 року           справа №200/301/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року (повне судове рішення складено 25 травня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/301/21-а (суддя в І інстанції Стойка В.В.) за позовом Головного управління ДПС у м.Києві до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,
          
                                                  УСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у м.Кієві звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з платника податку податкового боргу.
За змістом викладеного в позові заявлена до стягнення заборгованість виникла через несплату відповідачем у встановлені законодавством строки податкового боргу на загальну суму 721 046,06 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року позов задоволено. 
Стягнуто з фізичної особи ОСОБА_2 податковий борг в сумі 721 046,06 грн.
Не погодившись з таким судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що формування податкової вимоги та стягнення податкового боргу з орендної плати, який виник у зв`язку з несплатою грошових зобов`язань, визначених в податкових повідомленнях-рішеннях 12.05.2017 № 46215-1305, від 27.04.2018 № 76908-1305-2655, від 26.04.2019 № 152568-1305-2615, є протиправним, оскільки такі зобов`язання не є узгодженими. 
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Відповідно до відомостей облікової картки, на день подання позову за відповідачем обліковується борг, який виник у термін з 19.09.2017 з причини несплати узгоджених грошових зобов`язань з орендної плати з фізичних осіб, в загальній сумі 721 046,06 грн., який складається:
-          податкове повідомлення-рішення від 12.05.2017 № 46215-1305 на суму 206 013,16 грн.;
-          податкове повідомлення-рішення від 27.04.2018 № 76908-1305-2655 на суму 206 013,16 грн.;
-          податкове повідомлення-рішення від 26.04.2019 № 152568-1305-2615 на суму 309 019,74 грн.
Зазначені податкові повідомлення-рішення містять адресу ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , натомість направлені платнику податків на адресу: АДРЕСА_2 , проте поштові відправлення не були вручені та повернуті з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Також в матеріалах справи міститься корінець податкової вимоги від 07.12.2016 № 24723-17, з якої вбачається наявність боргу станом на 06.12.2016 в сумі 121 440,02 грн.  (а.с.19).
Податкова вимога була надіслана на адресу: АДРЕСА_3 , однак поштове відправлення повернуто з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.20).
За відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Держвної фіскальної служби України, ОСОБА_2 зареєстрований у центральтній базі даних за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що на час розгляду справи суду не надано доказів щодо оскарження вищезазначених податкових повідомлень-рішень та їх скасування в адміністративному або судовому порядку, отже вони є чинними. Податкова вимога не оскаржувалась та не відкликалась, а серед наявних в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про наявність підстав для визнання зазначеної вимоги відкликаною або втрату нею юридичної сили.
Проте, з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегія апеляційного суду.
Згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом є податковим боргом.
Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи, окрім іншого, мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За пунктом 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
07.12.2016 позивачем сформовано та направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку податкову вимогу форми «Ф» № 24723-17.
Як було зазначено вище, поштове відправлення № 01011 19645558 було повернуто відділенням зв`язку з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 
Так, матеріали справи не містять доказів, що вказана вимога не оскаржувалась та не відкликалась.
Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Суд апеляційної інстанції вважає, що за таких обставин  стягнення податкового боргу може відбуватися лише після направлення вимоги, чого у спірному випадку не було зроблено.
Згідно з п.42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п.42.4 ПК України).
Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Постановою Кабінету Міністрів України прийнято розпорядження № 1085-р від 07.11.2014, яким, зокрема, затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. 
Відповідно до загальновідомої інформації (зокрема, https://www.kmu.gov.ua/news/247779985) з 27 листопада ДП «Укрпошта» зупинило приймання і доставку поштових відправлень на територіях Донецької та Луганської областей, які не контролюються українською владою. На офіційному веб-порталі національного оператора поштового зв`язку (АТ «Укрпошта») наведено перелік населених пунктів, куди не здійснюється пересилання пошти. У вказаному переліку також міститься м. Донецьк.
Враховуючи те, що м. Донецьк на даний час є окупованою територією, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», АТ «Укрпошта» не вчиняє пересилання пошти до населених пунктів Донецької та Луганської областей.
Отже, надані позивачем докази на підтвердження надіслання (вручення) платнику податкової вимоги не можуть вважатися належними.
За таких обставин позов про стягнення податкового боргу не може бути задоволений, оскільки не дотримано вимог пункту 95.2 статті 95 ПК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції присуджує відповідачу відшкодування судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 16 223,53 грн (платіжне доручення № 93381) (а.с.92). 
Керуючись статтями 139, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача Андрєєва Павла Сергійовича – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року у справі № 200/301/21-а – скасувати.
Прийняти нову постанову.
У задоволенні позовних вимог Головного управління ДПС у м.Києві до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19; ЄДРПОУ: 43141267) судові витрати у сумі 16 223,53 (шістнадцяти тисяч двісті двадцяти трьох гривень) 53 копійок сплаченого судового збору.
Повне судове рішення – 08 лютого 2022 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                 Т. Г. Гаврищук