Постанова                                           
Іменем України
24 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 233/800/19
провадження № 61-2142св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М. (суддя-доповідач),
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А., 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду 
від 23 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., 
Канурної О. Д., Соломахи Л. І.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (далі - ТОВ «ФК «Преміум Актив») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 07 липня 2018 року між Товариством 
з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» (далі - 
ТОВ «Фінансова компанія є гроші») та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, (далі - договір позики) у розмірі 5 500 грн зі строком повернення коштів 
до 06 серпня 2018 року та сплатою процентів за користування позикою 
за 31 день у розмірі 3 392,95 грн. У договорі позики зазначено, що проценти за користування кошами становлять 1,99 % за кожен день користування позикою.
На підставі цього договору платіжним дорученням від 07 липня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на картковий рахунок відповідача перерахувало суму позики у розмірі 5 500 грн, проте позичальник належним чином свої зобов`язання не виконав, кошти позикодавцеві не повернув, тому станом на 01 листопада 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 32 770,10 грн.
01 листопада 2018 року ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ «ФК «Преміум Актив» уклали договір про надання фінансових послуг факторингу, відповідно до умов якого позикодавець відступив позивачу право вимоги за вказаним договором позики.
На підставі викладеного ТОВ «ФК «Преміум Актив» просило стягнути 
з  ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальному розмірі 32 770,10 грн, з яких: 5 500 грн - заборгованість за позикою, 12 915,10 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 14 355 грн - заборгованість за пенею.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області 
від 11 червня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» заборгованість за договором позикивід 07 липня 2018 рокуу розмірі 18 415,10 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 5 500 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом - 12 915,10 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» судовий збір 
у розмірі 1 079,41 грн.
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за договором позики, у зв`язку 
з чим виникла заборгованість перед позикодавцем. Матеріалами справи підтверджено наявність підстав для стягнення заборгованості у розмірі 
5 500 грн і заборгованості зі сплати процентів - 12 915 грн. Нарахування позивачем неустойки (пені) за період з 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 14 355 грн є неправомірним.
Постановою Донецького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» заборгованість за договором позики від 07 липня 2018 року, а саме: за тілом позики у розмірі 5 500 грн, зі сплати процентів за користування позикою за період з 07 липня 2018 року до 06 серпня 2018 року - 3 392,95 грн та зі сплати процентів за користування позикою за період із 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року - 9 522,15 грн, всього - 18 415,10 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» судовий збір 
у розмірі 1 079,41 грн.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання 
в місцевому суді, тому наявні правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції у повному обсязі з ухваленням нового судового рішення. Позичальник не виконав свої зобов`язання за договором позики, тому виникла заборгованість перед позикодавцем. Право грошової вимоги 
у спірних зобов`язаннях перейшло до позивача на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу, укладеного 01 листопада 2018 року між ТОВ «ФК «Преміум Актив» і ТОВ «Фінансова компанія є гроші».
Апеляційний суд вважав за необхідне стягнути з позичальника на користь позивача тіло позики, проценти за користування позикою за період 
з 07 липня 2018 року до 06 серпня 2018 року та відповідно до пункту 11 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» проценти за користування позикою за період з 07 серпня 2018 року 
до 01 листопада 2018 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду в частині стягнення процентів за користування позикою за період 
з 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, тому відповідно до частини першої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (тут і далі в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) не є предметом касаційного перегляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач не був повідомлений про відступлення на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» права вимоги за договором позики, тому у нього відсутній обов`язок виконувати свої зобов`язання новому кредитору.
Умовами договору позики визначено кінцевий строк повернення коштів - 
до 06 серпня 2018 року включно, тому застосування до відповідача відповідальності після вказаної дати (нарахування процентів) 
є безпідставним. Апеляційний суд помилково нарахував проценти після закінчення строку дії договору позики.
Оскільки апеляційний суд не правильно стягнув проценти за договором позики, то необхідно розподілити судові витрати пропорційно до позовних вимог, які підлягають задоволенню.
Доводи інших учасників справи
Інший учасник справи не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу. 
В указаній ухвалі від 09 квітня 2020 року зазначено, що справа 
є малозначною, однак з метою формування єдиної правозастосовчої практики та перевірки застосування судом процесуальних норм права, постанова апеляційного суду підлягає касаційному оскарженню.
09 квітня 2021 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 15 листопада 2021 року справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 07 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія 
є гроші» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг 5 500 грн зі строком повернення коштів до 06 серпня 2018 року включно та сплатою процентів за користування позикою у розмірі 3 392,95 грн за 31 день. 
Умовами договору позики визначено сплату процентів за користування позикою у розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою, що 
становить 726,35 % річних.
Відповідно до умов зазначеного договору платіжним дорученням 
від 07 липня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на картковий рахунок ОСОБА_1 перерахувало суму позики у розмірі 5 500 грн.
Умовами договору позики, зокрема пунктами 5.2, 5.4 цього правочину, встановлено термін надання позики - строком на 31 день, з поверненням позики не пізніше 23.00 год. 06 серпня 2018 року.
Суди також встановили, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та 
ТОВ «ФК «Преміум Актив» укладено договір від 01 листопада 2018 року про надання фінансових послуг факторингу, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема за договором позики від 07 липня 
2018 року, що був укладений між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ОСОБА_1 . 
Відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання, позику та нараховані проценти не повернув.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 листопада 2018 року становить 32 770,10 грн, з яких: 
5 500 грн - заборгованість за позикою, 12 915,10 грн - заборгованість зі сплати процентів, 14 355 грн - заборгованість за пенею.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів після закінчення строку дії договору позики не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони 
є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони 
в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України). 
Ці приписи визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором. За змістом частини третьої статті 6 ЦК України сторони у договорі на власний розсуд можуть урегулювати у договорі відносини, диспозитивно врегульовані в актах цивільного законодавства та не можуть відступати від імперативних його положень.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином.
Факт укладення договору позики та його умови сторонами не оспорюється.
Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та 
в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою 
в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_1 проценти за користування позикою за період із 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 
9 522,15 грн, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що вони обчислені поза межами строку, на який надавалася позика.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права 
і виконати свої обов`язки відповідно до договору (статті 626, 631 ЦК України).
Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, які, за відсутності іншої домовленості, виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Періодом нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики у межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 березня 
2019 року у справі № 372/807/16-ц (провадження № 61-1827св17).
Правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом.
Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України).
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21).
З огляду на вказане, позивач на підставі частини першої 
статті 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою.
Останнім днем повного повернення позики і сплати процентів за користування нею сторони договору позики встановили 06 серпня 2018 року. Після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою припинилося.
Суд апеляційної інстанції, вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за користування позикою, вищевикладене не врахував, що призвело до помилкових висновків, викладених в оскаржуваній постанові, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» процентів за період із 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 9 522,15 грн, оскільки позикодавець не мав права нараховувати передбачені договором позики проценти після спливу строку його дії, а суд, відповідно, не мав права стягувати незаконно нараховані проценти.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 липня 
2020 року у справі № 379/942/17 (провадження № 61-39368св18), від 29 липня 2020 року у справі № 758/7898/15-ц (провадження № 61-40785св18).
Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувана постанова апеляційного суду в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування позикою за період 
із 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 
9 522,15 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, а в частині 
визначення загального розміру боргу зміні, шляхом його зменшення 
з 18 415,10 грн до 8 892,95 грн (18 415,10 - 9 522,15).
Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про відступлення права вимоги за договором позики на користь позивача, тому останній не мав права заявляти вимоги у цій справі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини першої 
статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому відповідач не надав суду доказів належного виконання свого обов`язку первісному кредитору.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Статтею 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення 
у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Таким чином, постанова апеляційного суду в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» заборгованості зі сплати процентівза користування позикою за період із 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 9 522,15 грн підлягає скасуванню, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог, а також зменшення загальної суми заборгованості за договором позики до 8 892,95 грн.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана, зокрема, юридичною особою, судовий збір встановлюється у розмірі 
1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року становив 1 921 грн.
Ціна позову становила 32 770,10 грн, тому розмір судового збору, який підлягав сплаті становив 1 921 грн, враховуючи обмеження по сплаті судового збору - не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Встановлено, що позивач сплатив 1 921 грн судового збору за подання до суду позовної заяви (том 1 а. с. 1).
Відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду судовий збір встановлюється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (1 921 грн ? 150 % = 2 881,50 грн).
Встановлено, що відповідач сплатив 2 881,50 грн судового збору за подання до суду апеляційної скарги (том 1 а. с. 1).
Відповідно до пункту 7 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
Відповідач оскаржив судові рішення в частині стягнення процентів за користування позикою за період з 07 серпня 2018 року до 01 листопада 
2018 року у розмірі 9 522,15 грн, що складає 29,06 % від ціни позову 
(9 522,15 ? 100 / 32 770,10).
Таким чином, судовий збір, який підлягав сплаті під час звернення до суду 
з касаційною скаргою, склав 1 116,49 грн (1 921 грн ? 200 % ? 29,06 %).
Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання та розгляд його касаційної скарги відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір».
За результатом касаційного перегляду постанови апеляційного суду позов задоволено на 27,14 % (8 892,95 ? 100 / 32 770,10).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд касаційної інстанції скасував постанову апеляційного суду 
в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування позикою за період із 07 серпня 2018 року до 01 листопада 2018 року та зменшив загальну суму заборгованості, то з  ОСОБА_1 на користь 
ТОВ «ФК «Преміум Актив» необхідно стягнути судовий збір за подання до суду позовної заяви у розмірі 521,36 грн (1 921 грн ? 27,14 %), а з ТОВ «ФК «Преміум Актив» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подання до суду апеляційної скарги у розмірі 2 099,46 грн (2 881,50 ? (100 % - 27,14%)).
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, за результатом касаційного перегляду з ТОВ «ФК «Преміум Актив» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 1 578,10 грн (2 099,46 - 521,36) судового збору.
Оскільки,  ОСОБА_1 був звільнений від сплатити судового збору за подання до суду касаційної скарги, то з ТОВ «ФК «Преміум Актив» до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір 
у розмірі 1 116,49 грн за касаційний перегляд справи.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Донецького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування позикою за період із 07 серпня 
2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 9 522,15 грн скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування позикою за період із 07 серпня 
2018 року до 01 листопада 2018 року у розмірі 9 522,15 грн відмовити.
Постанову Донецького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року 
в частині визначення загального розміру заборгованості за договором позики змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості за договором позики з 18 415 (вісімнадцяти тисяч чотирьохсот п`ятнадцяти) гривень 
10 копійок до 8 892 (восьми тисяч вісімсот дев`яноста двох) гривень 
95 копійок.
Постанову Донецького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова 
компанія «Преміум Актив» на користь ОСОБА_1 
1 578 (одну тисячу п`ятсот сімдесят вісім) гривень 10 копійок судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова 
компанія «Преміум Актив» до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подання касаційної скарги на постанову 
Донецького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року в розмірі 1 116 (тисяча сто шістнадцять) гривень 49 копійок за такими реквізитами: Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783, Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), Рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007, Код класифікації доходів бюджету - 22030102, Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
Судді                                                                                                В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук