Справа № 161/11233/20 	Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В. 	
Провадження № 22-ц/802/84/22  Категорія: 3 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 січня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Бовчалюк З. А., Осіпука В. В.,
з участю: 
секретаря судового засідання - Савчук О. В.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідачів - ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 , про визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та про визнання права власності, за апеляційною скаргою позивача  ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2021 року,
                                       В С Т А Н О В И В:
       У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2011 по справі №2-203/11 задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення 2001253,79 грн заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11117575000 від 13.02.2007 р. та за договором про надання споживчого кредиту №11189477000 від 26.07.2007 р. Рішення суду набрало законної сили 03.03.2011 р., стягувачу видано виконавчий лист.
12.12.2011 р. ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора за вищевказаними договорами, а також набуло статусу іпотекодержателя щодо нежитлового приміщення, першого поверху, літ. - А-5, загальною площею 272 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 05.07.2016 р. у справі №161/9891/15-ц в задоволенні позову ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 17.10.2016 р. рішення Луцького міськрайонного суду від 05.07.2016 скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ТзОВ «Кей-Колект» задоволено у повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 р. рішення апеляційного суду у даній справі скасовано, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Позивач зазначає, що 10.04.2020 р. дізналась про те, що 07.04.2020 р. право власності на нежитлове приміщення, перший поверх, літ. - А-5, загальною площею 272 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , перереєстровано за іпотекодержателем ТзОВ «Кей-Колект».
Позивач вважає рішення про перереєстрацію права власності незаконним, оскільки воно прийняте після спливу строків позовної давності, встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2016 р. у справі №161/9891/15-ц, залишеним у силі постановою Верховного Суду від 20.11.2020 р., чим порушено положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договорів), згідно з яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, та дані положення застосовуються і до позасудового порядку повернення споживчого кредиту. Окрім того, вказує, що на її адресу за місцем реєстрації та проживання жодної вимоги про усунення порушення від відповідача їй не надходило та відповідач не підтвердив, що саме йому належить право вимоги за борговими зобов`язаннями, що виникли за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.02.2011 р. по справі №2-203/11. Вимоги містять неіснуючі зобов`язання, оскільки як тіло кредиту, так і відсотки за рішенням суду від 08.02.2011 у справі №2-203/11 стягнуті в користь ПАТ «УкрСиббанк» та останньому видано виконавчий лист, а заміна стягувача у цьому виконавчому провадженні не відбулася.
У зв`язку із наведеним ОСОБА_2 просила суд визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і.н. 51906190 від 07.04.2020р. державного реєстратора Копачівської сільської ради Рожищенського району Волинської області Данилевич І.Є., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і.н. 52190305 від 08.05.2020 р. приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С., скасувати реєстраційний запис про право власності №36454279 від 08.05.2020 р. приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Горбач Л.С., скасувати заборону на нерухоме майно та вилучити з Державного реєстру речових прав на не рухоме майно та реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про запис про іпотеку за номером запису про обтяження №36467721 та №36467431. Окрім того, просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення, перший поверх, літ. - А-5, загальною площею 272 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , перереєстроване за іпотекодержателем ТОВ «Кей-Колект». Судові витрати просила покласти на відповідачів.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд залишив поза увагою покликання позивача щодо неотримання нею письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості. Також судом не враховано, що при здійсненні реєстраційних дій державний реєстратор, маючи доступ до Єдиного державного демографічного реєстру, повинен перевіряти, кому і на яку адресу направлялись вимоги про усунення порушень основного зобов`язання.
Вказує, що судом не в повній мірі та не належним чином досліджено матеріали справи, що призвело до суттєвого порушення норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду та постановах Верховного Суду України.
ТОВ «Кей-Колект» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відзив мотивований тим, що рішення суду в повній мірі відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону, а тому реєстрація права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем було вчинено законно і обгрунтовано. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи, 13 лютого 2007 року та 26 липня 2007 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 були укладені кредитні договори, відповідно до яких банк надав відповідачу кредит в сумі 232 000,00 доларів США та 65 000,00 доларів США зі сплатою відсотків, інших платежів, відповідно до умов договорів.
Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору терміни повернення встановлені в графіку погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 13.02.2018 р.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитними договорами між сторонами було укладено договори іпотеки від 13.02.2007 року та 26.07.2007 року, відповідно до яких в іпотеку банку передано нерухоме майно - нежитлове приміщення (літер А-5, 1-й поверх, реєстраційний номер 16425281) загальною площею 272,0 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ).
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08.02.2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 2001253 грн 79 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11117575000 від 13 лютого 2007 року (договір 1) та за договором про надання споживчого кредиту № 11189477000 від 26 липня 2007 року (договір 2), яке набрало законної сили 03.03.2011 року.
12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого права вимоги заборгованості за кредитним договором 1 та кредитним договором 2 відступлені ТОВ «Кей - Колект».
12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей - Колект» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого до останнього перейшли права вимоги за договорами іпотеки щодо майна ОСОБА_2 .
Дані обставини, окрім того, встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2016 р. у справі №161/9891/15-ц, що залишене без змін постановою Верховного Суду від 20.11.2020 р., яким ухвалено, зокрема, відмовити в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Як визначено ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, з огляду на це суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача ТОВ "Кей-Колект" права вимоги до ОСОБА_2 щодо виконання зобов"язання за кредитним боргом, непогашеним нею в користь попереднього кредитора - АКІБ "Укрсиббанк", оскільки таке право підтверджено зазначеними судовими рішеннями, якими встановлено підставність позовних вимог ТОВ "Кей-Колект", однак відмовлено в позові через пропуск позивачем строку позовної давності.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна р.н. 2066890107101, нежитлового приміщення, першого поверху, літ. А-5, за адресою: АДРЕСА_1 , за рішенням державного реєстратора Данилевич І.Є. (Копачівська сільська рада Рожищенського району Волинської області) №51906190 від 07.04.2020 право власності на вищевказане нерухоме майно перереєстровано за ТОВ «Кей-Колект» на підставі п.5 іпотечного договору від 26.07.2007 р.
Вказані обставини також підтверджуються копією електронної реєстраційної справи №206689010710, наданої Копачівською сільською радою Рожищенського району Волинської області на запит суду.
В подальшому, нерухоме майно під і.н. 2066890107101 ТОВ «Кей-Колект» відчужено ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу №414 від 08.05.2020 р., посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області, номер запису обтяження 36454279, що стверджується копією інформаційної довідки №209732594 від 21.05.2020 р.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку».
Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.
Згідно з частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.
Відповідно до п. 2.1.2 обох договорів іпотеки від 13.02.2007 р. та від 26.07.2007 р., укладених між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ "Кей-Колект", та ОСОБА_2 , сторони дійшли згоди про те, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. 
Пунктом 4 обох іпотечних договорів визначено порядок звернення стягнення на майно, відповідно до п.4.2. яких, зокрема визначено, що звернення стягнення на майно здійснюється, серед іншого, на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно з п.4.6 цих договорів встановлено, що звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до розділу 5 цих договорів іпотеки та відповідно до розділу 5 Закону "Про іпотеку".
Пунктом 5.1 Іпотечних договорів передбачено, що іпотекодержатель самостійно визначає один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку», право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».
Звертаючись до суду з даним позовом, а також в обгрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 посилалася на те, що не отримувала вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Проте, як вбачається з копій письмових вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , отриманих останньою 18.02.2019 р. за адресою місця проживання, вказаною нею в договорах кредиту та іпотеки, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, остання була належним чином повідомлена про те, що у разі непогашення нею заборгованості упродовж тридцятиденного строку з дня вручення, іпотекодержателем буде звернуто стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст.37 Закону України «Про іпотеку».
Вищевказана вимога була іпотекодавцем проігнорована.
Доказів того, що ОСОБА_2 , як боржник та іпотекодавець в одній особі, повідомляла письмово про зміну свого місця проживання іпотекодержателя, як це передбачено умовами договорів кредиту та іпотеки, позивач суду не надала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також стверджує, що підпис на рекомендованих повідомленнях на ім`я ОСОБА_2 їй не належить, жодної кореспонденції вона не отримувала та не підписувала вищезазначене рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. На підтвердження долучила до скарги новий доказ - висновок експерта № 54/15/6-137 від 23.11.2021 р., виконаний провідним судовим експертом експертного сектору Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України у Волинській області Дорошук В. П. на підставі постанови про доручення проведення додаткової судово-криміналістичної почеркознавчої експертизи від 03.11.2021, винесеної старшим дізнавачем СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області капітаном поліції Гарбар В. Ю. за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12021035580001616 від 24.07.2021 за ознаками кримінального правопорушення.
Договорами (розділ 5, пункт 5.2) визначено, що у разі настання обставин, зазначених у п.4.1 договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іпотекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. В повідомленні іпотекодержатель зазначає, який із способів задвоолення вимог іпотекодержателя, що передбачені ч.3 ст.36 Закону "Про іпотеку", за стосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог (пункт 5.3).
Сторони також обумовили, що у разі застосування передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя, дані договори є правовою підставою для задоволення своїх вимог (пункт 5.4 договорів іпотеки).
Пунктом 6.5 обох іпотечних договорів визначено, що всі повідомлення,у тому числі і про зміну місця проживання (знаходження) сторін, здійснюються у письмовій формі.
Отже, сторони в договорах передбачили передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку і визначили відповідну процедуру.
Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Таким чином, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. 
Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.
Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка наведена в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.
Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення необхідно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.
У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.
За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.
       В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.
Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).
Отже, суд дійшов правильного висновку, що іпотекодержатель додержався усіх визначених договорами умов процедури позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, беручи до уваги встановлені судом обставини в даній справі та наведені правові позиції Верховного Суду щодо належного повідомлення іпотекодержателя про позасудовий спосіб звернення стягнення на майно, висновок експерта № 54/15/6-137 від 23.11.2021 р., який зроблено за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №12021035580001616 від 24.07.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, не може братися до уваги судом як належний, достатній та беззаперечний доказ на спростування обставин даної справи, оскільки відсутній вирок суду у кримінальному провадженні, в межах якого було проведено почеркознавчу експертизу.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення реєстратором вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при вчиненні реєстраційних дій не заслуговують на увагу.
Частиною першою статті 2 Закону  України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
       Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину
Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, в ході здійснення реєстраційних дій на спірне нерухоме майно, ТОВ «Кей-Колект» обрав належний спосіб захисту своїх прав як іпотекодержателя та дотримався визначеної процедури згідно з вимогами Закону.
Доводи ж апеляційної скарги про незаконність дій державного реєстратора щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вони, на думку позивача, були вчинені поза межами строку позовної давності, судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на таке.
Відповідно до ст. 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права його власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу його права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом звернення стягнення.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності має своїм наслідком відмову у позові, тобто неможливість захисту порушеного права в судовому порядку. Проте, сплив позовної давності не припиняє зобов`язання, а тому не перешкоджає кредитору звертати стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку.
Таким чином, поки існує невиконане основне зобов`язання, кредитор має право задовольняти свої вимоги коштом іпотечного майна в позасудовому порядку, в тому числі й шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного іпотечного застереження.
Разом з тим, у законодавстві відсутня така підстава для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за основним зобов`язанням. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 11 березня 2021 року у справі № 727/7775/18, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц.
Оскільки строк дії іпотечних договорів сторонами не встановлено, а основне зобов`язання не виконане та не припинилося, то підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації у державного реєстратора не було.
Виходячи з викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що оскаржуване судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, наведені сторонами аргументи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та безпідставними.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367- 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                       П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді