Справа № 161/18678/20 	Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1149/21  Категорія: 80 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 грудня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В., 
з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІК ЕСКАРГО» про стягнення заробітної плати, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2021 року,
                                         В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом. 
Покликався на те, що з 27 березня 2017 року по 30 вересня 2020 року, на підставі рішення загальних зборів учасників ТзОВ «ОРГАНІК ЕСКАРГО», працював на посаді директора цього товариства.
З часу призначення на посаду директора товариства йому було встановлено заробітну плату у мінімальному розмірі, визначеному законодавством України на день її виплати.
Крім того позивач вказував, що 30 вересня 2020 року його було звільнено з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Під час звільнення? відповідач не провів з ним повний розрахунок, не виплатив грошову компенсацію за невикористані відпустки, тим самим порушив вимоги ст. 116 КЗпП України.
З приводу невиплати йому товариством заробітної плати після звільнення 2 листопада 2020 року звертався до відповідача з письмовою вимогою, проте відповідь так і не отримав, як і не отримав заборгованих грошових коштів.
Посилаючись на те, що відповідач при звільненні з посади директора не виплатив належну йому за період з січня 2019 року по вересень 2020 року заробітну плату, що становить 92860 грн, а також грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі 13085 грн 52 коп., позивач просив стягнути з товариства на свою користь 105945 грн 52 коп. 
11 червня 2021 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у задоволенні позову відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним, прийнятим судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив необґрунтоване рішення та не надав належної правової оцінки встановленим обставинам справи та зібраним доказам, і як наслідок ухвалив незаконне рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТзОВ «ОРГАНІК ЕСКАРГО» просив рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне і обґрунтоване та відхилити апеляційну скаргу позивача.
Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явились. 
Колегія суддів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачу була виплачена заробітна плата за вказаний ним період у належному розмірі, оскільки саме в цей період він як керівник товариства був відповідальним за ведення бухгалтерського обліку і своєчасну виплату заробітної плати, а тому відсутні підстави для стягнення вказаних коштів.
Також, суд вважав, що позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог.
Такі висновки суду є правильними.
Встановлено, що згідно протоколу № 2 загальних зборів учасників ТзОВ «Бихівське» (правонаступник якого ТзОВ «ОРГАНІК ЕСКАРГО» ) від 08 лютого 2017 року директором товариства було вирішено обрати позивача ОСОБА_1 , який, на підставі наказу № 1 від 09 лютого 2017 року, приступав до виконання обов`язків директора (т. 1 а.с. 10-11).
Відповідно до п. 9.14 та п.13.2 Статуту відповідача ТзОВ «ОРГАНІК ЕСКАРГО», директор має право підписувати банківські, фінансові та інші документи, пов`язані з поточною господарською діяльністю товариства; визначати умови оплати праці посадових осіб товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв; затверджувати штатний розклад; визначати оклади, форму та систему праці співробітників та інших осіб, що залучаються до діяльності товариства (т. 1 а.с. 42-46).
Отже, як вбачається з положень статуту товариства, позивач ОСОБА_1 , будучи його директором, безпосередньо приймав участь у визначенні розміру заробітної плати, її нарахуванні та виплаті, підписуючи відповідні банківські та фінансові документи.
Наведені обставини підтверджуються наданими відповідачем та приєднаними до матеріалів справи оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 661 за 2019 рік і за період з січня 2020 року по вересень 2020 року, а також бухгалтерською довідкою № 01-02/2 від 01 лютого 2021 року, виданою ТзОВ «ОРГАНІК ЕСКАРГО» (т. 1 а.с. 48-49, 87).
Крім того встановлено, що наказом директора товариства № 31 від 30 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи за п. 1 ст. 36 КзПП України за угодою сторін (т.1 а.с. 8-9; т. 2 а.с. 57).
З розписки від 30 вересня 2020 року, яка була надана відповідачем та приєднана до матеріалів справи на стадії апеляційного розгляду справи, слідує, що в день звільнення з роботи позивач отримав трудову книжку та розрахункові, що підтвердив власноручним підписом (т. 2 а.с. 56).
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 21 Кодексу трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до норм ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, передбачені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Частиною третьої ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
Положеннями ч. 4 ст. 8 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що однією із форм організації забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємства є самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.
При цьому, як вбачається із статуту ТзОВ «ОРГАНІК ЕСКАРГО», така форма обрана та діє у товаристві.
Згідно з частиною шостою ст. 8 Закону « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку. Фінансова звітність підписується керівником (власником) підприємства або уповноваженою особою у визначеному законодавством порядку та бухгалтером або особою, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства. У разі якщо бухгалтерський облік підприємства ведеться підприємством, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, фінансову звітність підписують керівник підприємства або уповноважена особа, а також керівник підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, або уповноважена ним особа. При цьому відповідальність підприємства, що провадить діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності, визначається законом та договором про надання бухгалтерських послуг. Також, даною статтею зазначено що, відповідальність за своєчасне та у повному обсязі подання та оприлюднення фінансової звітності несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
Ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. 3).
Ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналіз наведених правових норм цивільного процесуального права дає підстави вважати, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справ на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції належним чином оцінивши подані сторонами докази, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача ТзОВ «ОРГАНІК ЕСКАРГО» на користь позивача заробітної плати за період з січня 2019 року по вересень 2020 року та грошової компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 105945 грн 52 коп., оскільки позивач не довів, що вказані грошові кошти не були йому виплачені відповідачем після його звільнення з роботи.
Отже, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та не впливають на його законність.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
                                              У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді