УХВАЛА
 
31 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 350/234/20
провадження № 61-20957ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Прокопівим Назаром Михайловичем, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від                                   08 листопада 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 через представника звернувся в суд із позовом про відшкодування 204 526,25 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 1015,29 грн за проведення експертного дослідження, а всього - 205 541,54 грн.
 
Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2021 року позов задоволено частково, стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» на користь ОСОБА_1 47 970,25 грн; з ОСОБА_2 на користь                       ОСОБА_1 156 556 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та                            1015,29 грн у рахунок відшкодування оплати за проведення експертного дослідження. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року в складі колегії суддів Томин О. О., Бойчука І. В., Пнівчук О. В. рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено в зв`язку з тим, що позивачем не надано доказів ціни вартості автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, а тому не доведено фактичний розмір завданої шкоди.
 
23 грудня 2021 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову у справі № 350/234/20 становить 205 541,54 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки момент дорожньо-транспортної пригоди викладено в мережі Інтернет на регіональних ресурсах, які користуються значною популярністю, тобто справа набула широкого резонансу; справа має для нього виняткове значення, оскільки позивач позбавлений права на відшкодування завданої йому майнової шкоди, при цьому винуватця дорожньо-транспортної пригоди оскарженою постановою апеляційний суд звільнив від цивільної відповідальності; позивач внаслідок протиправних дій відповідача позбавлений права на користування своїм майном. При цьому не обґрунтовує, в чому полягає значний суспільний інтерес цієї справи та її винятковість для нього.
 
Посилання у касаційних скаргах на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду з оскарженими судовими рішеннями, й, відповідно, не свідчить, що касаційна скарга має виняткове значення чи становить значний суспільний інтерес.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,       № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE                    v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Прокопівим Назаром Михайловичем, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                     Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                          І. О. Дундар
 
                                                                                                                           М. М. Русинчук