П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/6317/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Поліщук І.М.   
Суддя-доповідач -  Залімський І. Г.   
19 січня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Залімського І. Г. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, 
В С Т А Н О В И В :
Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в загальній сумі 432002,98 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31.08.2021 у задоволенні позову  відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31.08.2021 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що податковою адресою ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру фізичних осіб.
Відповідач  не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2021, з урахуванням п.7 ч.1 ст.306, ст.307, 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 14.06.2021 за відповідачем рахується податковий борг в загальній сумі 432002,98 грн, з яких:
- заборгованість з податку на доходи фізичних осіб в сумі 392745,44 грн;
- заборгованість зі сплати військового збору в сумі 39257,54 грн.
Вказана заборгованість виникла внаслідок прийнятих позивачем податкових повідомлень-рішень №0009713305, №0009423305 та №0009413305 від 20.03.2020.
Податкові повідомлення-рішення №0009713305, №0009423305 та №0009413305 від 20.03.2020 направлялись ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_2 , та були вручені ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим  повідомленням про вручення поштового відправлення.
У зв`язку із несплатою у встановлений строк грошових зобов`язань, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №0009713305, №0009423305 та №0009413305 від 20.03.2020, відповідачем сформовано податкову вимогу від 31.07.2020 №328074-20 на суму 432002,98 грн, яку направлено ОСОБА_1 за адресою " АДРЕСА_1 ". До матеріалів справи долучено не вручений конверт зі вмістом поштового відправлення з відміткою поштового відділення зв`язку: "за закінченням терміну зберігання".
Оскільки відповідач не сплачує вказаний податковий борг у добровільному порядку, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення такого податкового боргу з відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано процедури стягнення податкового боргу, а саме належним чином не вручено позивачу податкову вимогу від 31.07.2020 №328074-20.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки збори в порядку і розмірах, встановлених законом. 
Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Як визначено пунктом 95.1 статті 95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
У відповідності до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Згідно пункту 95.2 статті 95 ПК України, стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. 
Пунктом 95.3 статті 95 ПК України обумовлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд зазначає, що підстави для звернення контролюючого органу до суду із позовом про стягнення податкового боргу виникають у зв`язку із не погашенням платником податків податкового боргу протягом 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. 
Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, встановленому пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 58.3 статті 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Встановлено, що податкові повідомлення-рішення №0009713305, №0009423305 та №0009413305 від 20.03.2020 направлялись ОСОБА_1 за адресою - АДРЕСА_2 , та були вручені ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим  повідомленням про вручення поштового відправлення.
Податкову вимогу від 31.07.2020 №328074-20 направлено ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , однак конверт із таким поштовим відправленням повернувся до контролюючого органу із відміткою поштового відділення зв`язку: "за закінченням терміну зберігання".
При цьому, судом першої інстанції здійснено запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .
Згідно відповіді Адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області від 24.06.2021, ОСОБА_1 з 15.12.2010 зареєстрована та проживає за адресою - АДРЕСА_2 .
Рішенням 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради №71 від 25.12.2015 АДРЕСА_2 перейменовано на АДРЕСА_3.
Факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 також підтверджується долученою позивачем довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №20433 від 26.03.2021.
Крім того, відповідна адреса проживання ОСОБА_1 вказана позивачем у позовній заяві.
Водночас, посилання позивача на довідку з Державного реєстру фізичних осіб згідно якої ОСОБА_1 зареєстрована за адресою   АДРЕСА_1 , апеляційний суд не враховує, адже вказана довідка не містить дати її видачі, а також дати станом на яку вказана інформація про реєстрації відповідача.
Таким чином, колегія суддів констатує, що податкова вимогу від 31.07.2020 №328074-20 не вважається належним чином врученою ОСОБА_1 . 
З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що за відсутності факту належного вручення відповідачу вимоги про сплату податкового боргу, про стягнення якого поданий даний позов, як обов`язкової передумови вчинення подальших дій для стягнення такого боргу, відсутні підстави для стягнення такого боргу в судовому порядку.
При цьому, як доцільно наголосив суд першої інстанції, що судом не заперечується наявність у відповідача заявленого до стягнення податкового боргу, а лише вказується про необхідність дотримання визначеної ПК України процедури його стягнення, адже за відсутності належних доказів вручення відповідачу податкової вимоги, звернення до суду із вимогами щодо стягнення відповідного боргу, на переконання суду, є передчасним.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції  правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Залімський І. Г.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.