Справа № 303/5251/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        22 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        БИСАГИ Т.Ю., КОЖУХ О.А.
за участю секретаря                БОЧКО Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа заступник начальника Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Федоров Олег Михайлович, у справі № 303/5251/21 на ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду Гутій О.В. від 5 липня 2021 року про залишення без розгляду його скарги на постанову державного виконавця, -

встановив:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Сідун В.М., оскаржив ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 05.07.2021, якою залишено без розгляду його скаргу на постанову заст. начальника Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Федорова О.М. від 19.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 57813230.
На думку апелянта, суд позбавив його можливості відновити своє право, яке через незаконність оскарженої постанови порушується вже протягом двох років, оскільки апелянт перебуває в реєстрі боржників у зв`язку з неправильним зазначенням в оскаржуваній постанові держвиконавця підстави для закриття виконавчого провадження.
Суд залишив поза увагою, що апелянт надав докази щодо підтвердження обставин офіційного отримання оскаржуваної постанови, за яких строк її оскарження не пропущений. Зміст відповідної постанови держвиконавця та підстава для закриття виконавчого провадження стали відомі апелянту лише в червні 2021 року після звернення до держвиконавця Федорова О.М. у зв`язку з відсутністю відповіді на заяву апелянта, саме тоді була отримана й копія оскаржуваної постанови.
ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, справу для вирішення скарги по суті направити до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши апеляційну скаргу на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, перевіривши наявні матеріали, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, ОСОБА_1 подав датовану 30.06.2021 скаргу на постанову заступника начальника, як зазначено в скарзі - Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Федорова Олега Михайловича, і просив:
розглянути дану скаргу як таку, що подана у визначений законом строк;
визнати незаконною та скасувати постанову від 19.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 57813230, винесену заступником начальника Мукачівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Федоровим Олегом Михайловичем;
під час розгляду скарги витребувати матеріали виконавчого провадження № 57813230 (а.с. 1-2).

У скарзі боржник ОСОБА_1 зазначав, зокрема, що зміст відповідної постанови, тобто, підстава для закриття виконавчого провадження і повернення виконавчого документа ним були з`ясовані 25.06.2021 після звернення до Федорова О.М. щодо відсутності відповіді на його заяву, останній 25.06.2021 видав постанову, про це скаржник розписався на поданій ним заяві, копію якої з відповідною відміткою йому дуло надано. Копія зазначеної заяви з відміткою була додана до скарги на постанову держвиконавця.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду від 05.07.2021 скаргу боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с. 4-6).

Приймаючи таке процесуальне рішення, суддя суду першої інстанції виходила з того, що установлений законом десятиденний строк для оскарження рішення держвиконавця був пропущений скаржником, а клопотання про його поновлення не було заявлене, тому скарга підлягає залишенню без розгляду суддею одноособово.

Погодитись із таким вирішенням суддею процесуального питання колегія суддів не може.

ЦПК України встановлює правила, відповідно до яких:
усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті (ст. 23 ч. 1);
цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються одноособово суддею, який є головуючим і діє від імені суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом (ст. 34 ч. 1);
розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ст. 211 ч. 1);
сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ч. 1);
скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якого оскаржуються (ст. 450 ч. 1);
за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ст. 451 ч. 1).

Зважаючи на специфіку вирішення скарг на дії виконавців із обмеженим строком їх розгляду, відкриття провадження в справі за такими скаргами, здійснення підготовчого провадження в таких справах ЦПК України не передбачає.

Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ч. 1 п. «а», ч. 2 ЦПК України).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ч.ч. 1, 2 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення;
якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, без повідомлення учасників справи;
одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк;
про поновлення процесуального строку суд постановляє ухвалу;
про відмову у поновленні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою;
ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом (ст. 127 ч.ч. 1, 3, 4, 6, 7, 8 ЦПК України).

Залишення позову без розгляду з підстав, передбачених ст. 257 ЦПК України, здійснюється шляхом постановлення ухвали судом.

Як випливає з наведених вище норм цивільного процесуального закону, процесуальні питання щодо поновлення процесуальних строків, відмови в цьому та залишення заяви (скарги) без розгляду вирішуються саме судом, у судовому засіданні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23.02.2021 у справі № 263/4637/18 розглядаючи питання щодо складу суду, в якому на стадії апеляційного розгляду справи слід вирішувати процесуальні питання, пов`язані з рухом апеляційної скарги, та приймати процесуальні рішення, які перешкоджають доступу особі до суду, вказала на те, що відповідні ухвали повинні постановлятися саме судом (колегією суддів), а не суддею-доповідачем одноособово, при цьому, слід зважати й на те, як саме вирішення відповідних питань буквально передбачене процесуальним законом: суддею-доповідачем чи судом; суд касаційної інстанції виходив, серед іншого, й із потреби більш ретельно з`ясовувати складом суду відповідні питання (п.п. 15, 16, 27).

Ці висновки за аналогією щодо їх суті можуть бути враховані за конкретних обставин і під час розгляду справи та вирішення процесуальних питань судом першої інстанції.

З наведеної в скарзі боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 правової позиції випливає, що він вважав її поданою до суду першої інстанції в установлений законом десятиденний строк, навів щодо цього відповідні мотиви та подав доказ. Відповідно, скаржник не заявляв клопотання про поновлення процесуального строку.

Залишивши скаргу без розгляду, суддя суду першої інстанції послалася на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 15.06.2021, що набрала законної сили, якою встановлений преюдиційний факт, що про існування постанови держвиконавця від 09.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу стало відомо боржнику 05.05.2021, копію постанови він отримав 09.06.2021, проте, зі скаргою повторно звернувся до суду 30.06.2021, а підстави, наведені в скарзі, не відповідають дійсності.

Таку аргументацію для залишення скарги без розгляду наразі не можна визнати належною:
по-перше, у справі, що розглядається, ОСОБА_1 подав скаргу щодо постанови держвиконавця від 19.12.2019 у виконавчому провадженні № 57813230, тоді як суддя суду першої інстанції в своїй ухвалі вказує на судове рішення, в якому йдеться про постанову держвиконавця від 09.12.2019 і без зазначення номера виконавчого провадження;
по-друге, попри наявність преюдиційного судового рішення (якщо таке в дійсності є щодо постанови держвиконавця, яка має значення), оскаржувана ухвала не містить ніякої оцінки наданого скаржником доказу щодо одержання копії постанови від 19.12.2019 лише 25.06.2021, оскільки сама лиш вказівка на те, що підстави, наведені в скарзі, не відповідають дійсності, без аналізу цих підстав і доказів, на яких вони ґрунтуються, не є належним умотивуванням.

Належне і всебічне з`ясування відповідних обставин, усунення суперечностей не є можливим поза судовим засіданням, в якому з урахування ступеня реалізації учасниками справи процесуальних прав та виконання ними процесуальних обов`язків, а також, за потреби, з дослідженням відповідних документів можуть бути вирішені питання про наявність чи відсутність пропущення процесуального строку, наявність чи відсутність порушення прав скаржника тощо. За наявності для того підстав не позбавлений суд права вирішити встановленим порядком і питання про залишення скарги без розгляду.

Відтак, оскаржена ухвала судді суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а також передчасна та неналежно обґрунтована по суті, що на підставі ст. 379 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України тягне задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п.п. 1, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити, ухвалу судді Мукачівського міськрайонного суду від 5 липня 2021 року скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає. Повне судове рішення складене 4 січня 2022 року.

Судді