КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
27 січня 2022 року                                                                          м. Київ
 
Унікальний номер справи № 366/2435/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/901/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого - Левенця Б.Б.,
   суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М., 
   за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука О.П., по справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олізарівський», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення майнового паю в натурі та визнання права власності на майновий пай, -
в с т а н о в и в :
 
У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив виділити йому майновий пай в натурі в СГВК «Олізарівський» і визнати право власності на майновий пай на:
-          будинок механізаторів 1990 року за його залишковою вартістю 60310,00 грн.;
-          корівник гвардійський на 200 голів 1972 року, залишкова вартість якого станом на 01 квітня 2001 року складає 91703,00 грн.;
-          корівник польський на 90 голів 1976 року, залишкова вартість якого станом на 01 квітня 2001 року 152371,00 грн.;
-          пункт штучного осіменіння 1977 року, залишкова вартість якого станом на 01 квітня 2001 року 1025,00 грн.;
-          навіс для сіна на 500 голів 1983 року, залишкова вартість якого станом на 01 квітня 2001 року 24211,00 грн.;
-          майстерня на 12 умовних одиниць сільськогосподарської техніки 1979 року, залишкова вартість якої станом на 01 квітня 2001 року 50139,00 грн.;
-          склад запчастин 1983 року, залишкова вартість якого станом на 01 квітня 2001 року 1655,0 грн.;
-          навіс для с/г машин 1981 року, залишкова вартість станом на 01 квітня 2001 року 74000,00 грн.;
-          навіс ГСМ, залишкова вартість якого станом на 01 квітня 2001 року 603,00 грн.;
-          автоваги (комора), залишкова вартість якої станом на 01 квітня 2001 року 1732,00 грн.;
-          автоваги (ферма), залишкова вартість якої станом на 01 квітня 2001 року 399,00 грн.;
-          водонапірна башта 1980 року, залишкова вартість якої станом на 01 квітня 2001 року 12243,00 грн.;
-          зерно площадка 1982 року, залишкова вартість якої станом на 01 квітня 2001 року 2437,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 26 листопада 2013 року по 09 лютого 2016 року він був обраний головою СГВК «Олізарівський», та надавав кооперативу фінансову допомогу, а саме купував будівельні та оздоблювальні матеріали для проведення ремонту в приміщеннях, виплачував заробітну плату, закупівлю ГСМ, посівного матеріалу, придбав сільськогосподарську техніку на суму 4 млн. грн.
Загальними зборами 26 листопада 2013 року було прийнято рішення про проведення ревізійною комісією інвентаризації майна, визначити реальний стан всіх наявних засобів. СГВК «Олізарівський» в подальшому було реорганізовано в КСП «Олізарівський» та до структури фонду увійшло майно, зазначене у акті інвентаризації від 04 листопада 2013 року. Розпаюванню підлягає майно, яке зазначене в переліку уточненого статутного пайового фонду по СГВК «Олізарівський» станом на 01 квітня 2001 року.
Зазначав, що 06 лютого 2014 року на зборах членів СГВК «Олізарівський» для погашення існуючої заборгованості було прийнято рішення продати з резервного фонду будинок механізаторів 1990 року за його залишковою вартістю 60310,00 грн.. Цей будинок позивач купив, однак договір купівлі-продажу втратив. 
У липні 2015 року позивач виділив в рахунок свого майнового паю приміщення з пайового фонду, які відновлював, реконструював, проводив капітальний ремонт та для присвоєння поштових адрес звертався до Олізарівської сільської ради, однак виділити майно відповідно до закону не міг.
У 2016 році позивач продав свій майновий пай ОСОБА_4 , після чого його було обрано головою СГВК «Олізарівський», та в 2017 році, він продав позивачу вказаний майновий пай на суму 921953,38 грн., після чого позивач отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії КИ-ХІ № 012142 від 13 жовтня 2017 року в розмірі 921953,38 грн., що пропорційно до загальної вартості майна пайового фонду становить 61,80%.
Звертав увагу на те, що 18 лютого 2020 року він звернувся до голови СГВК «Олізарівський» Прохорова Р.О. з заявою про проведення загальних зборів та вирішення питання видалення в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, однак відповіді на даний час не надійшло (а.с. 2-9).
У березні 2021 року голова СГВК «Олізарівський» Мінгалєєва Н.М. подала заперечення на позовну заяву, у яких просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с. 72-75).
У квітні 2021 року ОСОБА_1 подав відповідь на заперечення та підтримав позовні вимоги (а.с. 115-120).
Третя особа ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, відповідно до яких, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він є власником майнового паю, який на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 26 травня 2017 року було належним чином виділено в натурі та визнано право власності на нежитлові будівлі та споруди з числа майна КСП ім.50-Жовтня, а саме на нежитлове приміщення майстерню, загальною площею - 475,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрована в встановленому законом порядку (а.с. 133-134).
Третя особа ОСОБА_3 подала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона є власником майнового паю, який на підставі рішення Іванківського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року було належним чином виділено в натурі та визнано право власності на нежитлові будівлі та споруди з числа майна КСП ім.50-Жовтня, а саме на нежитлове приміщення склад запчастин 1983 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстровано в встановленому законом порядку (а.с. 153-154).
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до СГВК «Олізарівський», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення майнового паю в натурі та визнання права власності на майновий пай - відмовлено (а.с. 200-207).
Не погодившись з рішенням суду, 25 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Циба О.Ю. звернулася до суду з апеляційною, у якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовній вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с. 215-228).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що позивач здійснив усі передбачені законодавством заходи спрямовані на скликання загальних зборів співвласників майнових паїв СГВК «Олізарівський» та виділення майнового паю у натурі у досудовому порядку, що свідчить про дотримання порядку виділення майна в натурі. Однак, враховуючи, що зібрати загальні збори співвласників та виділити майно в добровільному порядку не вдається можливим, позивач змушений був звернутися до суду, тому висновок суду першої інстанції про недотримання порядку виділення майна в натурі є безпідставними. Крім того, суд у рішенні послався на наказ Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, який втратив чинність на час розгляду справи.
 
Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, у т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Так, апелянт ОСОБА_1 був сповіщений повідомленням його представника - адвоката Циба О.Ю. на зазначену нею адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації отримання такого повідомлення. Повідомлення третіх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від цих осіб до суду не надходили (т. 1 а.с. 238-245 т. 2 а.с. 1-7).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Циба О.Ю. подала клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на стан здоров'я, проте доказів наявності поважних причин неявки до суду не надала. Представник СГВК «Олізарівський» - адвокат Оксимець В.О. просив відкласти розгляд справи, посилаючись на відрядження проте доказів поважності вищезазначених причин неявки до апеляційного суду не надано і судом таких не встановлено (т. 2 а.с. 1-7).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а суд апеляційної інстанції при вирішення питання про відкладення розгляду справи не може керуватись припущеннями про наявність поважних причин, які об`єктивними доказами по справі не підтверджені. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,СГВК «Олізарівський» є правонаступником КСП «Олізарівський», який у зв`язку зі змінами в чинному законодавстві мав назву Колгосп ім. 50-річча Жовтня та з 17 березня 2000 року згідно свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності-юридичної особи, перейменований на СГВК «Олізарівський», до якого перейшли майнові права і обов`язки колишнього підприємства (а.с. 75).
Протоколом загальних зборів пайовиків СГВК «Олізарівський» від 26 листопада  2013 року обрано головою СГВК «Олізарівський» - ОСОБА_1 , який запропонував створити ревізійну комісію з членів кооперативу та провести інвентаризацію всіх наявних засобів та визначити їх реальний стан. Після цього дав згоду на викуп розпайованого майна СГВК «Олізарівський», а саме, частину майна до 30 грудня 2013 року, а решту до 30 листопада 2014 року, створено ревізійну комісію (а.с. 10-11).
Із виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівником СГВК «Олізарівський» станом на 31 березня 2015 року зазначено ОСОБА_1 (а.с. 14).
Актом інвентаризації основних засобів СГВК «Олізарівський» від 14 листопада 2013 року, проведеної працівниками управління агропромислового розвитку Іванківської РДА, встановлено, що навіс для с/г машин 1981 року вартістю 176781 грн. немає в наявності; навіс ГСМ вартістю 1660,00 грн. завалений (а.с. 15-19).
Протоколом № 1 зборів членів СГВК «Олізарівський» від 06 лютого 2014 року  в присутності членів кооперативу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вирішили продати голові кооперативу «Олізарівський» ОСОБА_1 приміщення будинку механізатора по залишковій вартості в сумі 60310 грн. та погасити борги підприємства. На підтвердження купівлі видано накладну від 28 лютого 2014 року на суму 50258,33 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера (а.с. 25-28).
З довідки, виданої директором СГВК «Олізарівський» Прохоровим Р.О. від 10 вересня 2020 року вбачається, що нежитлове приміщення «Будинок Механізаторів», загальною площею 410,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 дійсно обліковується на балансі СГВК «Олізарівський» з 1990 року та зазначене нежитлове приміщення не включено до Списку об`єктів нерухомого майна, що підлягає розпаюванню (а.с. 81).
Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 233394372 від 20 листопада 2020 року вбачається, що власником будівлі, «Будинку Механізаторів», загальною площею 410,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є СГВК «Олізарівський» (а.с. 84).
Протоколом №1 загальних зборів членів СГВК «Олізарівський» від 09 лютого 2016 року прийнято в члени кооперативу ОСОБА_4, та обрано головою кооперативу ОСОБА_4 (а.с. 31).
Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником сільськогосподарського виробничого кооперативу «Олізарівський» станом на 09 лютого 2016 року зазначено ОСОБА_4 (а.с. 32-34).
Крім того, в позовній заяві зазначено, що між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу майнового паю на суму 921953,38 грн., після чого він отримав свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.
Проте вказаного договору купівлі-продажу до суду не надано.
Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 про право власності на пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого 13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства ім. 50-річча Жовтня, СГВК «Олізарівський» на суму 921953,38 грн. або 61,8 % (а.с. 36).
Судом встановлено, що наказом СГВК «Олізарівський» від 04 березня 2020 року про проведення інвентаризації створено комісію, для проведення повної інвентаризації основних засобів, матеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження станом на 04 березня 2020 року (а.с. 87).
Із витягу з акту інвентаризації основних засобів, матеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей СГВК «Олізарівський» від 05 березня 2020 року встановлений і підтверджений факт що наступне майно:
-          корівник гвардійський 1972 року, залишковою вартість 277462,00 грн.;
-          корівник польський 1976 року, залишковою вартістю 346220,00 грн.;
-          пункт штучного осіменіння 1977 року, залишковою вартістю 2984,00 грн.;
-          навіс для сіна 1983 року, залишковою вартістю 63274,00 грн.;
-          автоваги (комора), залишковою вартістю 2120,00 грн.;
-          автоваги (ферма), залишковою вартістю 2120,00 грн.;
-          водопровідна башта, залишковою вартістю 25156,00 грн.;
-          земле площадка, залишковою вартістю 14373,00 грн.
Інвентаризаційною комісією було встановлено та підтверджено той факт, що зазначених вище об`єктів нерухомого майна немає в наявності (а.с. 88).
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 26 травня 2017 року позовна заява ОСОБА_2 до СГВК «Олізарівський», ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про витребування майнових паїв із чужого незаконного володіння та виділення майнового паю в натурі задоволена. Витребувані майнові паї із чужого незаконного володіння з боку відповідача, шляхом визнання права власності на майновий пай СГВК «Олізарівський» за ОСОБА_2 , виділивши йому в натурі майно, а саме майстерню (1979 року), залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 6759 грн. Зазначене рішення набрало законної сили (а.с. 89-97, 142-148).
Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 23 жовтня 2020 року позовна заява ОСОБА_3 до СГВК «Олізарівський», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, виділення майнового паю в натурі та визнання права власності задоволена. Витребувані майнові паї із чужого незаконного володіння з боку відповідача, шляхом визнання права власності на майновий пай СГВК «Олізарівський» за ОСОБА_3 , виділивши їй в натурі майно, а саме склад автозапчастин, 1983 року випуску, залишковою вартістю станом на 01 квітня 2001 року за даними СГВК «Олізарівський» - 1655 грн. Зазначене рішення набрало законної сили (а.с. 99-108, 165-171).
18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до СГВК «Олізарівський» з заявою, у якій просив запросити його на загальні збори з розгляду питання виділення йому в натурі в індивідуальну власність майно (а.с. 41).
 
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема, Законом України від 14 лютого 1992 року № 2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство».
Також питання виділення майнового паю урегульовано частково і в Указі Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки».
У ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вказано, що об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство. Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.
За змістом ч. 1 ст. 9 вказаного Закону до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України
Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску.
Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.
У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі (ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»).
Порядок прийняття співвласниками рішень про виділення майна в натурі врегульовано Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року (далі - Рекомендації).
Пунктами 2.4, 2.5 Рекомендацій передбачено, що управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється через загальні збори співвласників.
Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно.
Співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій власності, подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву (пункт 4.1 Рекомендацій).
Таким чином, підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.
Отже, питання щодо виділення майнового паю в натурі, способу такого виділення, визначення конкретного майна, яке передається власнику майнового паю, відноситься до виключної компетенції зборів співвласників.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 675/2134/18-ц (провадження № 61-22458св19), постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 133/2267/18 (провадження № 61-20137св19).
Схожий висновок викладено постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19), де вказано, що оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, а тому його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.
Пунктом 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2005 року передбачено, що для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна.
Отже, вищевказаними нормами передбачено певний порядок набуття права власності на індивідуально визначений об`єкт зі складу майна реорганізованого підприємства власником майнового паю.
Разом із тим, позивач, звертаючись до суду із позовними вимогами щодо виділення в натурі в рахунок майнових паїв його частку майна СГВК «Олізарівський» шляхом визнання за ним права власності на визначені ним об`єкти, не врахував, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено у ст. 335 та 376 ЦК України, у всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів, як визначено у ст. 328 ЦК України.
Позивачем не надано до суду рішення загальних зборів співвласників СГВК «Олізарівський» щодо виділення позивачу в натурі частки з майна кооперативу.
До суду не надано доказів і судом не встановлено, що позивач припинив своє членство в СГВК «Олізарівський» і має право на виділення паю в натурі.
З матеріалів справи вбачається, що частина майна на яке позивач просив визнати право власності на підставі вищевказаних судових рішень належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останніх позивач не заявляв про залучення до участі у цій справі як відповідачів.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Проте, колегія суддів визнала слушними доводи апеляційної скарги, що в районний суд помилково застосував норми Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, який втратив чинність 24 травня 2013 року.
Вказане свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, проте вказана помилка не призвела до неправильного вирішення справи по суті спору та не може бути визнана підставою для скасування оскаржуваного судового рішення із задоволенням позову. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважив, що такі ж за змістом положення щодо порядку виділення частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, передбачено чинними Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженими наказом Міністерства аграрної політики України № 315 від 20 травня 2008 року.
Тому рішення районного суду з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України,  слід змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання на Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затверджений наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62, а в іншій частині залишити без змін.
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують, а тому колегія суддів їх відхилила.
Керуючись ст. 367, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року - змінити, виключити з його мотивувальної частини посилання на Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затверджений наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62.
В іншій частині рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 28 січня 2022 року. 
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           О.В. Борисова

 В.М. Ратнікова