ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року	Львів	Справа № 380/1381/21 пров. № А/857/22387/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року, головуючий суддя – Качур Р.П., ухвалене о 11:12 год. у м. Львові, повний текст якого складено 01.10.2021 року, у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - інспектор праці Головного управління Держпраці у Львівській області Гординська Наталія Богданівна, про визнання протиправним та скасування припису,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року – ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ Держпраці у Львівській області, третя особа - інспектор праці ГУ Держпраці у Львівській області Гординська Н.Б., в якому просив визнати протиправним та скасувати припис інспектора праці Головного управління Держпраці у Львівській області Гординської Наталії Богданівни про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 25 січня 2021 року №ЛВО175/413АВ/П.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що порушень, вказаних у приписі, не вчиняв, тому вважав оскаржений припис таким, що| суперечить законодавству, тобто протиправним. Звернув увагу на порушення відповідачем процедури проведення перевірки, зокрема п. 18 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою КМУ № 823 від 21 серпня 2019 року (далі - Порядок 823), відповідно до якого якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Зазначив також, що позивач вказав зауваження, проте в порушення вимог Порядку письмова вмотивована відповідь на зауваження інспектора праці йому не надана, одразу складено припис та протокол про адміністративне правопорушення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано пункт 2 припису Головного управління Держпраці у Львівській області №ЛВ0175/413АВ/П від 25.01.2021 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ Держпраці у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що під час інспекційного відвідування встановлено порушення вимог частин 1, 2 статті 107 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яке виразилось у тому, що працівник ОСОБА_2 (посада експедитор) працював у святковий день (14.10.2019 року), проте при огляді відомостей про нарахування заробітної плати за першу половину жовтня 2019 року та платіжної відомості №1 від 15.10.2019 року встановлено, що оплата праці в подвійному розмірі за роботу у святковий день не проведена. Також не проведено виплати заробітної плати в подвійному розмірі за роботу у вихідний день - 25.12.2019, 03.01.2020 року. Доказів про те, що ФОП ОСОБА_1 надавав інший день для відпочинку у святковий день не надано. Крім цього, відсутні підписи ОСОБА_2 у платіжних відомостях за період з червня 2020 року по 07.12.2020 року. Щодо порушення порядку проведення перевірки, яке виразилось у відсутності розгляду та ненадання відповіді на «зауваження» зазначило, що приписами Закону України №877 не передбачено процедури розгляду зауважень до акта. Із матеріалів інспекційного відвідування слідує, що позивачем вказано про свої зауваження в самому акті перевірки, інших письмових зауважень ним не подано. 
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 16.11.2009 року зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа- підприємець (номер запису 24150000000041236).
На підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області № 0055-П від 20.01.2021 року (а.с. 76) та відповідно до направлення № 0053 від 20.01.2021 року (а.с. 77) інспектором праці - головним державним інспектором відділу нагляду за додержанням законодавства про працю Гординською Наталією Богданівною, проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер фізичної особи- підприємця 2225307433, юридична адреса: АДРЕСА_1 , фактична адреса: АДРЕСА_2 , на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оплати праці.
За результатами інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Львівській області 25.01.2021 року складено акт № ЛВ0175/413/АВ.
У вказаному акті відповідачем встановлено порушення вимог частин 1, 2 статті 107 КЗпП України, яке виразилося в тому, що працівник ОСОБА_2 (посада експедитор) працював у святковий день (14.10.2019 року). Разом з цим, при огляді відомостей нарахування заробітної плати за першу половину жовтня 2019 року та платіжної відомості № 1 від 15.10.2019 року встановлено, що оплата праці у подвійному розмірі за роботу у святковий день вказаному працівникові не проведена. Крім цього, вказаний працівник працював у святковий день 25.12.2019 року. При огляді відомості нарахування заробітної плати за другу половину грудня 2019 року та платіжної відомості № 2 від 03.01.2020 року встановлено, що оплата праці в подвійному розмірі за роботу у святковий день вказаному працівнику не проведена. Під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 не надав документів, які б підтверджували, що вказаному працівникові надавалися інші дні для відпочинку за роботу у святкові дні (14.10.20 року та 25.12.2019 року). Також встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», яке виразилося в тому, що позивачем не забезпечено виплату заробітної плати працівнику ОСОБА_2 за період з червня 2020 року по 07.12.2020 року в сумі 49558,91 грн., оскільки його підпис у платіжних відомостях за вказаний період про отримання заробітної плати відсутній. Під час інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_3 не надано документів, які б підтверджували факт виплати заробітної плати. Також встановлено порушення ч. 4 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», яке виразилось у тому, що позивачем не виплачено працівнику ОСОБА_2 заробітної плати за весь час щорічної відпустки, що підтверджується відсутністю підпису вказаного працівника у платіжній відомості № 2 від 30.06.2020 року. Також встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, яке виразилось в тому, що позивачем не здійснено всіх виплат працівникові ОСОБА_2 в день його звільнення, що підтверджується платіжною відомістю від 07.12.2020 року.
За результатами інспекційного відвідування 25.01.2021 року ФОП ОСОБА_1 внесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЛВ0175/413/АВ під підпис і вручено в день його складання.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 отримав усі належні йому виплати у повному обсязі, проте не розписувався у платіжних відомостях, оскільки такі йому не надавалися. Претензій до позивача щодо невиплати немає.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
У відповідності до ч. 1 ст. 259 Кодексу законів про працю України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон).
Постановою Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823), яким визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1985-1V, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 8 вересня 2004 року № 1986-IV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Як встановлено ч. 7 ст. 7 Закону на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Абзацами 10-13 ч. 6 ст. 7 Закону визначено: якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.
Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
У разі відмови суб`єкта господарювання підписати акт посадова особа органу державного нагляду (контролю) вносить до такого акта відповідний запис.
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Пунктом 18 Порядку № 823 передбачено, що якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.
Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.
Також, пунктом 21 вказаного Порядку встановлено, що припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.
Припис складається у двох примірниках, що підписуються інспектором праці, який проводив інспекційне відвідування, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.
Один примірник припису залишається в об`єкта відвідування.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач у п. 2 оскарженого припису зазначив про невиплату працівнику ОСОБА_2 заробітної плати за період з червня 2020 року по грудень 2020 року в сумі 49 558,91 грн., що, на думку відповідача, підтверджується відсутністю його підписів у платіжних відомостях за вказаний період; заробітну плату за весь час щорічної відпустки, що підтверджується відсутністю його підпису у платіжній відомості про отримання коштів та невиплату всіх сум, що належать працівнику під час звільнення, що підтверджено відсутністю його підпису у платіжній відомості.
На переконання своїх доводів, позивач зазначив, що ОСОБА_2 отримував заробітну плату, проте не розписувався у платіжних відомостях, та  надав акти про відмову ОСОБА_2 проставити підпис в платіжних відомостях (а.с. 31-45)
Крім цього, постановою Личаківського районного суду м. Львова у справі від 21.04.2021 року №463/981 встановлено, що ОСОБА_2 отримував заробітну плату в розмірі 5000 грн на тиждень готівкою, проте у відомостях не підписувався, оскільки такі йому не надавалися. Зазначив, що трудову книжку отримав після звільнення, що йому було здійснено всі виплати, окрім премії.
Згідно із ч. 4 ст. 78 КАС України (далі - КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, в суду апеляційної інстанції немає сумнівів щодо отримання ОСОБА_2  усіх належних йому виплат у повному обсязі, оскільки претензій до позивача щодо невиплати заробітної плати у нього відсутні.
При цьому, судом попередньої інстанції було допитано ОСОБА_2 в якості свідка, який зазначив, що він отримав усі належні йому виплати у повному обсязі, проте не розписувався у платіжних відомостях, оскільки такі йому не надавалися. 
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі №380/1381/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 25.02.2022 року.