Справа № 309/2195/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

20 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів:Джуги С.Д. і Кожух О.А.,                                                         розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 25 серпня 2021 року (у складі судді Волощук О.Я.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у червні 2021 р. 
       Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у вищому навчальному закладі, в розмірі по 3500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрирічного віку.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі із 13.05.2000 р. У шлюбі у них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Хустського районного суду від 25.03.2016 р. шлюб між сторонами розірвано, присуджено стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , у розмірі по 1200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (справа № 309/868/16-ц).
У 2019 р. син сторін вступив на навчання до Національного університету «Львівська політехніка» на денну форму навчання на платній основі.
Згідно з довідкою № 318/2021 від 21.04.2021 р., виданою НУ «Львівська політехніка», ОСОБА_3 є студентом другого курсу денної форми навчання.
Відповідно до договору № 15-16 від 22.07.2019 р. про надання освітніх послуг, укладеного між позивачем ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітньої дитини, та уповноваженими особами НУ «Львівська політехніка», загальна вартість освітньої послуги становить 101080 грн.
Влаштуватись на роботу ОСОБА_3 не має можливості, оскільки весь його час займає навчання та підготовка до нього.
Усі витрати по навчанню, проживанню, проїзду, харчуванню, закупкою необхідної літератури, канцелярського приладдя, комп`ютерної техніки, оплата мережі інтернет несе позивач.
Крім того, позивач щороку сплачує за навчання: 1-курс – 21800 грн.; 2-й курс - 24000 грн. відповідно до договору про надання освітніх послуг від 22.07.2019 р.
Син сторін – ОСОБА_3 , знятий із реєстрації місця проживання у м. Хуст та зареєстрований у гуртожитку АДРЕСА_1 .
За 2020-2021 навчальний рік позивачем сплачено за проживання сина в гуртожитку 2870 грн. За 2021-2022 навчальний рік ціна за проживання в гуртожитку буде збільшена.
Крім того, позивач оплачує витрати за проїзд до м.Хуст і до м. Львів, які в одну сторону складають 150- 200 грн.
Позивач не в змозі оплачувати всі витрати по навчанню та проживанню сина. Батько – відповідач ОСОБА_1 , жодної матеріальної допомоги сину не надає, незважаючи на те, що йому відомо про те, що його син ніде не працює, доходу не отримує, потребує матеріального забезпечення.
ОСОБА_1 є молодою за віком людиною, не має інших утриманців, працює неофіційно та отримує стабільні доходи.
Крім того, на праві приватної власності, окрім 1/2 частини будинку АДРЕСА_2 , де фактично проживає, володіє квартирою по АДРЕСА_3 , яку здає в оренду та отримує щомісячний дохід.
18.03.2021 р. відповідачем придбано автомобіль вартістю 351219 грн., що свідчить про його хороший матеріальний стан та стабільні значні доходи, а тому може надавати матеріальне забезпечення своїй дитині.
Рішенням Хустського районного суду від 25 серпня 2021 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у вищому навчальному закладі НУ «Львівська політехніка», до 30 червня 2023 р. у розмірі по 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи із 29.06.2021 р. на час навчання або до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двадцятитрьохрічного віку.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць у частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн. у відшкодування судового збору.
ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-відповідач ніде не працює і змоги влаштуватися на роботу не має;
-позивач виїхала на постійне проживання до Чеської Республіки, відтак син знаходився повністю на його утриманні.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Узагальнені заперечення зводяться до того, що відповідачем не вказано, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наведено жодного аргументу та не додано жодного доказу на підтвердження власної позиції.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відтак, розгляд цієї справи здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 є молодим за віком, працездатним, інших утриманців не має, доведеність позивачем наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток і щодо яких ОСОБА_1 не доведено джерело походження коштів для їх оплати, однак, не надає належного матеріального утримання сину. Твердження, наведені позивачем, ним не спростовано, а тому суд вважає, що відповідач спроможний надавати певну матеріальну допомогу на утримання сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчатися, самостійного доходу не має, у зв`язку з чим потребує такої допомоги.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки такі зроблені на підставі повно встановлених фактичних обставин справи та з дотримання норм матеріального права.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
Із матеріалів справи вбачається, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 13.05.2000 р. У шлюбі в них народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Хустського районного суду від 25.03.2016 р. шлюб між сторонами розірвано, присуджено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі по 1200 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (справа № 309/868/16-ц) (а.с.5)
У 2019 р. ОСОБА_3 вступив до Національного університету «Львівська політехніка» на денну форму навчання за спеціальністю «Право», термін навчання до 30 червня 2023 р., що стверджується довідкою №318/2021 від 21.04.2021 р. (а.с.6).
Згідно з договором №15-16 від 22.07.2019 р. про надання освітніх послуг, укладеного між ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах неповнолітньої дитини, та уповноваженими особами НУ «Львівська політехніка», за увесь період навчання позивачці необхідно сплатити 101080 грн., з яких: за перший курс навчання – 21800 грн.; за другий курс – 24000 грн.; за третій курс – 26300 грн.; за четвертий курс – 28980 грн.Вартість освітніх послуг за перший курс навчання – 21800 грн. та за другий курс навчання у розмірі 24000 грн. оплатила ОСОБА_2 (а.с.8,13).
18.03.2021 р. відповідачем придбано автомобіль марки «Hyundai ІХ35», 2012 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 351 219 грн., що стверджується листом начальника Територіального сервісного центру МВС №2144 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Закарпатській області Липчей Р.Ю. від 28.04.2021 р. (а.с.9)
Також відповідачеві на праві приватної власності в цілому належить квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 та житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11,12). 
Відповідачем на обґрунтування своєї позиції щодо неможливості сплачувати аліменти на дитину, яка продовжує навчання, додано наступні документи: 
-акт обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 10 червня 2021 р., відповідно до якого, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 офіційно ніде не працює, є помічником депутата Хустської міської ради. Цим актом стверджується, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 проживає разом із своїм сином і на момент складення акту, а ОСОБА_2 зі слів сусідів заходиться у Чехії на заробітках (а.с.26);
-відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, відповідно до яких у ОСОБА_1 за період із 4 кварталу 2020 р. по 1 квартал 2021 р. доходи відсутні. Інформація надана станом на 14.06.2021 р. (а.с.27).
Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, і є недостатніми для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Довід апеляційної скарги про те, що відповідач ніде не працює і змоги влаштуватися на роботу не має, суперечить наявним у справі матеріалам, оскільки відсутність роботи та доходу не перешкодила відповідачеві придбати 18.03.2021 р. автомобіль вартістю 351 219 грн. При цьому аліменти на свою дитину відповідач сплачувати не бажає. Жодних доказів у спростування факту купівлі автомобіля відповідачем не подано.
Також у власності відповідача є і нерухоме майно, яке в цілому належить йому, а це – квартира та житловий будинок, що теж не було спростовано відповідачем.
Колегія суддів критично оцінює довід апеляційної скарги про те, що син знаходиться повністю на його утриманні, як і акт обстеження житлово-побутових і матеріальних умов від 10 червня 2021 р., яким стверджується, що син сторін проживає із батьком, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про реєстрацію місця проживання особи, відповідно до якої син сторін зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 із 04.10.2019 о. (а.с.7 зворот).
Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплати навчання, але покликано також забезпечити дитинідостатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток тощо), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.
Позивач довела, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання у розмірі 3500 грн., зворотного відповідачем не доведено.
Належними та допустимим доказами встановлено, що син сторін навчається на денній формі навчання, за яку відповідно необхідно сплачувати кошти. Також підтверджено проживання дитини в гуртожитку, що також потребує оплати. Окрім того, дитина потребує певних побутових речей, проїзд до місця навчання, соціальний і культурний розвиток. Розмір аліментів визначений судом першої інстанції на утримання дитини, яка продовжує навчання, є справедливим і законним, а доводи апеляційної скарги не підтвердженні належними та допустимим доказами і не дають підстав звільняти відповідача від обов`язку утримувати свою дитину.
Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючисьст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.Рішення Хустського районного суду від 25 серпня 2021 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 20 грудня 2021 р.

Судді